228 



helyes volna. De mi lesz akkor, lia évről 

 évre nagyjában és egészében ugyanazokat az 

 ein következtetéseket nyerjük ? Pedig éppen 

 ez az eset áll fenn ! Pokoli örömömre szolgál, 

 hogy H. sok érvével — persze a nélkül, hogy 

 tudná — egyúttal Gätke mestert is meghazud- 

 tolja és dezavuálja. Tehát jó társaságban 

 tudom magamat. 



H. nagyon barátságfalanul azt mondja még : 

 ,W. úr meg van róla győződve, hogy csak 

 az ő kutatási módszere a helyes". Ezt én 

 sehol se állítottam. A legnagyobb örömmel 

 és elégtétellel üdvözölném azokat az előter- 

 jesztéseket, hogyan lehetne jobban csinálni 

 a dolgot s így annál is inkább sajnálom, 

 hogy H. kritikája tisztára negativ s ezért 

 abszolút terméketlen. 



Az utolsó bekezdésben aztán megint van 

 egy rám nézve érthetetlen dolog. H.-n kívül 

 bizonyára mindenki helyesen fogná fel az én 

 „ábrándképemet", t. i. mint eszközt arra nézve, 

 hogy az olvasóval minél hamarabb és minél 

 kevesebb szóval megértetni azt, hogyan kelet- 

 kezik majd idővel egy „normális görbe". Ez 

 a normális görbe H. szerint állítólag teljesen 

 hasonlítana a Magyarországon történő fel- 

 vonuláshoz vagy letelepüléshez, sőt tán annak 

 a mintájára is készült. Az utóbbi eset semmi- 

 esetre se állhat fenn, minthogy a hantmadár 

 magyarországi érkezéséről hasonló görbét nem 

 ismerek s most sincs ilyen az Aquilában. H. 

 pláne még arra is czéloz, mintha én magam 

 beszélnék erről a hasonlatosságról, a mit a 

 fentiekre való tekintettel egyáltalában nem 

 tehettem. Miképpen juthatott H. ehhez a 

 nézetéhez, azt munkám ismételt átolvasása 

 daczára se tudtam megérteni. Vagy nagyon 

 érthetetlen a német fogalmazásom — s ezt 

 még senki se mondta rám — , vagy H. nem 

 érti jól a német nyelvet, vagy tán nagyon is 

 felületesen olvassa azt. 



H. végre még azt mondja : „a vonulás le- 

 folyását már egy helyre vonatkozó hézag- 

 mentes és szakszerű megfigyelésekkel is meg 

 lehet állapítani, de hogy hol és miért kezdődik 

 és végződik, milyen utakon folyik le, az az a 

 kérdés, melyet még ki kell kutatni A mada- 

 rakat széllel vagy szél ellenében vonultatni, 

 az más : az feltevés, nem pedig bebizonyított 

 tény." Azon iparkodtam, hogy megmutassam 

 azt az utat, a melyen a íl.tól sürgetett kérdést 



Verhältnisse zufrieden geben würde. Wie aber, 

 wenn sich Jahr für Jahr im grossen und 

 ganzen prinzipiell analoge Schlüsse ergeben ? 

 Und das ist der Fall ! Eine Mordsfreude ist 

 es für mich, dass H. mit vielen seiner Argu- 

 mente — natürlich ohne es zu wissen — 

 auch Altmeister Gätke Lügen straft und de- 

 savouiert. Ich befinde mich also in guter 

 Gesellschaft. 



Recht unfreundlich sagt H. : „Herr W. ist 

 überzeugt, dass nur seine Methode der Zug- 

 forschuug die richtige ist." Das habe ich 

 nirgends ausgesprochen. Mit grösstem Ver- 

 gnügen und Genugtuung würde ich Vor- 

 schläge zum Bessermachen begrüssen und 

 bedaure darum um so mehr, das H.'s Kritik 

 so absolut unfruchtbar, weil ausschliesslich 

 negativ ist. 



In dem letzten Abschnitt gibt es wieder 

 eine mir unverständliche Sache. Wohl jeder 

 ausser H, wird mein „Phantasiegebilde" richtig 

 auffassen, nämlich als Miti el, dem Leser schnel- 

 ler als mit vielen Worten klarzumachen, 

 wie mit der Zeit eine „Normalkurve" ent- 

 stehen wird. Diese Normalkurve soll jener der 

 Ankunft oder Besiedelung in Ungarn ganz ähn- 

 lich, vielleicht derselben auch nachgebildet sein, 

 schreibt H. Nun das letztere sicher nicht, da 

 ich gar keine ähnliche Kurve der Ankunft 

 des Steinschmätzers in Ungarn kenne und 

 auch jetzt noch nicht in der Aquila finde. H. 

 scheint nun aber gar zu verstehen, das ich 

 selbst diese Ähnlichkeit hervorhebe, was ich 

 aus obigem Grunde überhaupt nicht hätte tun 

 können. Wie H. zu dieser Auflassung kom- 

 men konnte, ist mir trotz wiederholten Le- 

 sens meiner Arbeit unverständlich. Entweder 

 schreibe ich ein aufiallend unklares Deutsch 

 und das hat mir noch Niemand gesagt — 

 oder H. versteht nicht genügend Deutscii oder 

 liest es zu flüchtig. 



H. sagt schliesslich : „Den Verlauf des 

 Zuges kann man schon mit lückenlosen und 

 fachmännischen Beobachtungen für einen Ort 

 ergründen, wo und warum er aber anfängt 

 und endigt, auf welchem Wege er sich bewegt, 

 das ist eben das Problem, das noch zu er- 

 gründen ist. Die Vögel mit oder gegen den 

 Wind ziehen zu lassen ist etwas anderes : 

 eine Hypothese, aber keine bewiesene Tat- 

 sache." Ich hatte nun versucht, einen Weg zu 

 zeiKen, dem auch von H. aufgestellten Problem 



