331 



A madarak állalatti mirigyének 



(Glandula mandibularis) szövettani 



vizsgálata. 



Adalék a umciiiképzödés ismeretéhez. 



2 táblával és 3 .szövegrajzzal. 

 Irta Dr. Greschik Jenő I. assif3tens. 



A madarak szájinirigj'eiről szóló ismereteink 

 még mindig megleiietős homályosak, jóllehet, 

 mint azt az alábbi történeti áttekintés mutatja, 

 nem egy búvárt foglalkoztattak. Ma is teljes 

 egészében állanak Milne-Edwards nagyszabású 

 munkájában a Leçons sur le physiologie et 

 l'anatomie comparée de l'homme et des ani- 

 maux-ban közzétett s már többször idézett 

 szavai : „Il existe beaucoup de confusion dans 

 les descriptions brèves qui ont été données 

 de l'appareil glandulaire chez les oiseaux, et 

 l'on est loin d'être d'accord sur la détermi- 

 nation des plusieurs de ses parties. Ainsi, 

 la plupart des anatomistes appellent glandes 

 sous-maxillaires les organes que d'autres con- 

 sidèrent comme des glandes sublinguales; et 

 les glandes linguales sont parfois désignées 

 sous le nom de glandes sublinguales etc. On 

 ne possède aussi de bonnes figures de ces 

 organes que pour un très petit nombre 

 d'espèces". 



Jelen dolgozatom megírására több körül- 

 mény vezetett. Egyrészt az, hogy az újabbkori 

 búvárok, nevezetesen Heidrich (1908) és Höltinö 

 (1912) nem találtak a madarak nyálmirigyei- 

 ben granulált sejteket, holott Ranvier (1887) 

 és GiAcoMiNi (1890) ilyeneket leírtak. Másrészt 

 abból indultam ki, hogy a madiirak száj- 

 mirigyei a vizsgálatok szerint nyálkáttermelő 

 mirigyeknek bizonyultak s igy alkalmasak lesz- 

 nek a mucinogen granula tanulmányozására, 

 melyről úgyis nagyon keveset tudunk. A dol- 

 gozat tulajdonképpen szélesebb alapon indult, 

 nevezetesen a reptiliák s az emlősök mirigyeit 

 is tüzetesebben kellett saját vizsgálatokból 

 ismernem. Oppel (1900) a gyík-féléknél a 

 sublingualis mirigyet két topografiailag és 

 histologiailag élesen különböző részből állónak 

 találta : mellső páratlan és hátsó páros részből. 

 E két rész feltűnő különbsége elválasztó sejtjei- 

 ben van: a hátsó páros rész sejtjei nagyok, 

 fal melletti lapos maggal, a mellső páratlan 

 mirigy sejtjeinek magva ellenben gömbölyű s a 

 kisebb sejtek közepén fekszik, melyek eosinnal 



Histologische Untersuchungen der 

 Unterkieferdrüse (Glandula mandi- 

 bularis) der Vögel. 

 Ein Beitrag zur Kenntnis der Mucinbildung. 



Mit 2 Tafeln und 3 Abbildungen im Text, 

 Von Dr. Eugen Greschik, I. Assistent. 



Unsere Kenntnisse über die Munddrüsen der 

 Vögel schliesst noch immer ein gewisses Dun- 

 kel, obzwar sich mit denselben — wie dies 

 aus der unterhalb folgenden historischen Über- 

 sicht ersichtlich — nicht ein Autor beschäftigte. 

 Auch heute haben die aus seinem grossen- 

 Werke: Leçons sur la physiologie et l'anatomie 

 comparée de l'homme et des animaux, schon 

 öfters zitierten Worte von Milne-Edwards noch 

 immer ihren Wert: „II existe beaucoup de con- 

 fusion dans les descriptions brèves qui ont été 

 données de l'appareil glandulaire chez les 

 oiseaux, et l'on est loin d'être d'accord sur 

 la détermination des plusieurs de ses parties. 

 Ainsi, la plupart des anatomistes appellent glan- 

 des sous-maxillaires les organes que d'autres 

 considèrent comme des glandes sublinguales; 

 et les glandes linguales sont parfois désignées 

 sous le nom de glandes sublinguales etc. On ne 

 possède aussi de bonnes figures de ces organes 

 que pour un très petit nombre d'espèces". 



Zur vorliegenden Arbeit bewogen mich 

 mehrere Umstände. Der eine war, dass die 

 neuesten Forscher, besonders Heidrich (1908) 

 und HöLTiNQ (1912) in den Speicheldrüsen 

 der Vögel keine granulierten Zellen fanden, 

 wohingegen Ranvier (1887) und Giacomini (1890) 

 solche beschrieben. Zweitens dachte ich, da 

 die Munddrüsen der Vögel den Untersuchun- 

 gen nach, sich als schleimbereitende Drüsen 

 ergaben, würden dieselben zum Studium der 

 mucinogenen Granula sehr geeignet sein, über 

 welche unsere Kenntnisse noch gering sind. 

 Die Arbeit wurde eigentlich auf breiterer 

 Grundlage begonnen. Ich musste nämlich auch 

 die Drüsen der Reptilien und Säugetiere aus 

 eigenen Untersuchungen genauer kennen 

 lernen. Oppel (1900) fand die Sublingualis 

 der Lacertilien aus zwei topographisch und 

 histologisch sich scharf unterscheidenden Tei- 

 len bestehend : unpaare vordere und paarige 

 hintere Drüse. Ein auffallender Unterschied 

 beider Teile liegt in den secernierenden Zellen, 

 die Zellen der hinteren paarigen Drüse sind 



42* 



