333 



a többieket renrlelleneseknek tartotta. Tiedk- 

 MANN (1810) számos madárnál csak két nyál- 

 miri,<?yet ismer, oldalt a nyelv alatt A nyál- 

 mirigyek a növényevöknél legnagyobbak, az 

 állatevőknél nagyon kicsinyek. A tyúkféléknél 

 két pár van, a nagyobbik a nyelv alatt az alsó 

 állkapocs két ágának találkozási pontjáig, a 

 kisebbik tovább, hátul. A harkályoknál a két 

 nyálmirigy igen nagy s hosszú az állkapocs 

 két ága között, a nagyon ragadós nyál több 

 kivezetőnyiláson torkollik a szájüregbe. Egy 

 nagy kivezető nyilas van elül a két alsó 

 állkapcsi ág találkozásánál s hat-hét kisebb 

 nyílás a nyelvgyökeren. A ragadozóknál több 

 apró nyálmirigyet talált, nevezetesen az ölyv- 

 nél a következő mirigyeket különbözteti meg : 

 1. az alsó állkapocs szögletében két mirigy 

 több nyílással, 2. a nyelv alatt két oldalt egy 

 kivezetőcsövel, 3. a fül előtt egy kivezető- 

 csővel, analog az ember fültőmirigyével, 4. 

 közel az orrnyíláshoz a szájpadhártya alatt 

 egy-egy kivezetőcsatornával, 5. több apró 

 mirigy a nyelv hátsó felszínén s a nyelv és 

 gége közötti részen. Ezeket a kis mirigyeket 

 a legtöbb más madárnál is találta. A vízi s 

 mocsári madaraknál két kis mirigypár van. 

 Weber, H. E. (1827) megvizsgálta a gyöngy- 

 tyúk, házityúk s a lúd állalatti mirigyét, a 

 váladék nyálkás. Riidolphi(1828) csak a nyelv- 

 mirigyeket ismerte. Meckel (1829) tüzetesebben 

 foglalkozott a szájüreg mirigyeivel s egész 

 csomó madárfajról jegyzett fel adatokat Van 

 szerinte 1. nyelvmirigy, 2. mellső vagy elülső 

 állalatti mirigy, 3. hátsó állalatti mirigy, 4. 

 szájzúgmirigy. 5. szájpadmirigy. Legállandóbb 

 a mellső állalatti hosszúkás mirigypár, mely 

 rendesen tömöttebb, vöröses, s több egyesült 

 lebenyből áll, néhány nyilassal a nyelv előtt 

 a középvonalban vagy a mellett a szájnyí- 

 lásba nyílik. E mögött van a kisebb hátsó 

 mirigypár. Mindkettőt az emlősök állalatti 

 mirigyével hasonlítja össze. Carus (1834) szerint 

 a madarak nyálmirigyei a reptiliákéra emlé- 

 keztetnek, váladékuk inkább nyálka, mint 

 igazi nyál. A legnagyobb mirigy az alsó áll- 

 kapocs ágai között terül el (Glandula sub- 

 maxillaris). A ragadozó madaraknál a mirigyek 

 ugyan kisebbek, ezzel szemben azonban sok- 

 kal nagyobb számúak. Nitzsch (1830) Psittacus 

 erithacusnál piratlan nagyon vastag, patkó- 

 alakú középenfekvő s két oldalt kisebb hosszú- 

 kás nyálmirigyet talált. A guláris mirigyek 



Zunge Drüsen, die anderen sah er als etwas 

 ausserordentliches an. Tiedemann (1810) kennt 

 bei vielen Vögeln nur zwei Speicheldrüsen 

 unter der Zunge. Die Speicheldrüsen sind 

 bei von vegetabilischer Nahrung lebenden 

 Vögeln am grössten, bei denen von animalischer 

 Nahrung lebenden sind sie sehr klein. Bei 

 den Hühnervögeln sind 2 Paar Drüsen, das 

 grössere unter der Zunge bis zum Vereinigungs- 

 punkte der beiden Äste des Unterkiefers, das 

 kleinere weiter hinten. Bei den Spechten sind 

 die beiden Speicheldrüsen sehr gross und lang 

 zwischen den beiden Ästen des Unterkiefers. 

 Der sehr klebrige Speichel wird durch mehrere 

 Ausführungsgänge in die Mundhöhle ergossen. 

 Ein grosser Ausführungsgang ist vorn, wo 

 die beiden Unterkieferäste zusammen kommen 

 und sechs-sieben kleinere Ölfnungen an der 

 Zungenwurzel. Bei den Raubvögeln fand er 

 mehrere kleine Speicheldrüsen, bei den Mäuse- 

 bussard unterscheidet er folgende Drüsen : 

 1. Am Winkel des Unterkiefers zwei Drüsen 

 mit mehreren Mündungen. 2. Unter der Zunge 

 auf jeder Seite, mit einem Ausführungsgang. 



3. Vor dem Ohr mit einem Ausfüliningsgang, 

 analog der Ohrspeicheldrüse des Menschen. 



4. Neben der Nasenöffnung unter der Gaumen- 

 haut mit je einem .^usführungsgang. 5. Mehrere 

 kleine Drüsen an der hinteren Fläche der 

 Zun^e und an dem Eaum zwischen Zunge 

 und Kehlkopf. Diese kleinen Drüsen fand 

 er auch bei den meisten anderen Vögeln. 

 Bei den Wasser- und Sumpfvögeln sind zwei 

 Paar kleine Drüsen. U.E. Weber (1827) unter- 

 suchte die Unterkieferdrüse des Perlhuhns, 

 Haushuhns nnd der Gans, das Sekret fand 

 er schleimig. Rudolphi (1828) kannte nur die 

 Zungendrüsen. Meckel (1829) beschäftigte sich 

 eingehender mit den Mundhöhlendrüsen und 

 machte Notizen über sehr viele Vogelarten. 

 Er unterscheidet: 1. Zungendrüsen. 2. Vor- 

 dere Unterkieferdrüsen. 3. Hintere Unterkiefer- 

 drüsen. 4. Mundwinkeldrüsen. 5. Gaumendrü- 

 sen. Am konstantesten kommt das vordere 

 längliche Unterkieferdrüsenpaar vor, das ge- 

 wöhnlich fester, rötlich nufl aus mehr vereinig- 

 ten Lappen gebildet ist, nnd das sich mit einigen 

 Mündungen vor der Zunge in oder neben der 

 Mittellinie in die Mundhöhle öflnet. Hinter 

 demselben liegt das kleinere hintere Drüsen - 

 paar. Beide vergleicht er mit der Unterkiefer- 

 drüse der Säugetiere. Nach Caeds (1834) 



