340 



medialis. A nyelvben glandulae linguales ante- 

 riores s. orales, a nyelvgyökön gl. linguales 

 posteriores s. aborales vannak. A larynx nyí- 

 lástól oldalt a glandulae cricoarytaenoideae, 

 a szájszögletben a gl. angularis oris nionos- 

 tomatica. A felső szájpadon a choanák előtt 

 a páros gl. maxillaris monosloinutica, két 

 oldalt a niediális és laterális gl. palatinae, 

 az infundibuláris nyilas két oldalán a gl. 

 splienopterygoideae. Valamennyien tiszta nyál- 

 kamirigyek. Szemcsés mirigysejteket egyetlen 

 fenti mirigyben sem talált. Öerosus sejtek 

 nem fordulnak elő. A mirigyek három alakban 

 találhatók : 1. Egyszerű csöves mirigyek. 2. 

 Zsákforiua összetett csöves mirigyek, melyek 

 egyszerű vagy végükön többször osztott s 

 bunkószerűen tágult mirigyvégrészei (Sekun- 

 därtubuli) a tömlő lumenjéhez sugáralakban 

 állanak. Ebbe a csoportba veszi a gianduia 

 submaxillarist. 3. Összetett csöves mirigyek 

 határozott gyűjtőcsatornával. 



WiEDEESHEiM (1909) anatómiájában Heideich 

 szerint adja a beosztást. Nyálkatermelő, csö- 

 ves szerkezetű mirigyek. 



Legújabb munka Höltingé (1912), ki a követ- 

 kező fajokat vizsgálta meg: Gallus doniesticus, 

 Perdix cinerea, Anser domesticus, Anas, Ficus 

 viridis, Garrulus glandarius, Lanius excubitor, 

 Corvus frugilegus, Fringilla coelebs. A beosz- 

 tást szintén Heideich szerint adja. Garrulus, 

 Lanius és Corvusnál mellső- és hátsó állaiatti 

 mirigyen kívül még középsőt is különböztet 

 meg. Munkája sok becses specziálisabb részt 

 is tartalmaz, azért a részletes tárgyalásnál 

 óhajtok vele még foglalkozni. De mindjárt 

 itt emelem ki, hogy szemcsés sejteket nem 

 sikerült kimutatnia. 



A történelmi áttekintés végén szükséges 

 még, hogy valamit az általam használt nomen- 

 claturáról szóljak. Bardeleben újabban az Ana- 

 tomischer Anzeigerben teljes joggal rámutatott 

 arra, hogy a B. N. A. szerint a felső áll- 

 kapocs = maxilla, alsó állkapocs -- mandibula, 

 ennek következtében az állaiatti mirigy helyes 

 neve gianduia mandibularis lehet csak. A 

 madaraknál mint fentebb láttuk az állaiatti 

 mirigy rendesen mint gl. submaxillaris vagy 

 inframaxillaris szerepel, csupán Jaquet nevezi 

 gianduia intermandibularisnak. Ez utóbbi név 



ris posterior, welche in drei Gruppen zerfällt : 

 a) ventro-mediale, h) dorso-laterale, c) inter- 

 mediäre. In der Zunge Gl. linguales anteriores 

 s. orales, am Zungengrunde Gl. linguales 

 posteriores s. aborales Seitlich von der 

 Larynxspalte Glandulae cricoarytaenoideae, 

 im Mundwinkel Gl. angularis oris monosto- 

 matica. Am Gaumendach vor der Choanen- 

 spalte die paarige Gl. maxillaris monosto- 

 matica, zu beiden Seiten die medialen und 

 lateralen Gl. palatinae, zu beiden Seiten der 

 Infundibularspalte die Gl. sphenopterygoideae. 

 Alle siud reine SchleimdrUseu. Gekörnte Zellen 

 fand er in keiner obigen Drüsen. Serös»' Zellen 

 kommen nicht vor. Die Drüsen treten in 

 3 Formen auf: 1. Einfache, tubulöse Eiiizel- 

 drüsen. 2. Blindsackähnliche, zusammen- 

 gesetzt tubulöse Drüsen, deren einfache oder 

 am Ende mehrfach geteilte und kolbig erwei- 

 terte Drüsenendstücke (Sekundärtubuli) zum 

 Lumen des Blindsackes radiär angeordnet 

 sind. Zu dieser Form gehört auch die Glandula 

 submaxillaris. 3. Zusammengesetzt-tubulöse 

 Drüsen mit ausgesprochenem Sammelkanal. 



In der Anatomie von Wiedeksheim (1909) fin- 

 den wir die Einteilung Heidrichs. Schleimdrüsen 

 von tubulösem Bau. 



Die neueste Arbeit stammt von Hölting 

 (1912), der folgende Arten untersuchte: Gallus 

 domesticus, Perdix cinerea, Anser domesticus, 

 Anas, Ficus viridis, Garrulus glandarius, Lanius 

 excubitor, Corvus frugilegus, Fringilla coelebs. 

 Er teilt die Drüsen ebenfalls nach Heibrich 

 ein. Bei Garrulus, Lanius und Corvus unter- 

 scheidet er ausser vorderen und hinteren 

 Unterkieferdrüsen noch mittlere. Seine Arbeit 

 enthält viele wertvolle speziellere Teile, auf 

 welche ich bei der Beschreibung unten noch 

 zurückkehren werde. Ich muss jedoch gleich 

 hier bemerken, dass es ihm granulierte Zellen 

 nicht gelang aufzufinden. 



Am Ende des historischen Überblickes sei 

 es mir gestattet, noch etwas über die von mir 

 gebrauchte Nomenklatur zu sagen. In neuerer 

 Zeit wies Bardeleben im „Anatomischen An- 

 zeiger" mit vollem Hecht darauf hin, dass nach 

 der „B. N. A." der Oberkiefer ^ Maxiila, Unter- 

 kiefer = Mandibula ist, woraus folgt, dass 

 der richtige Name der Unterkieferdrüse Glan- 

 dula mandibularis sei. Bei den Vögeln sahen 

 wir, dass die Unterkieferdrüse gewöhnlich 

 Glandula submaxillaris oder inframaxillaris 



i 



