404 



Mióta és miért odulakók a 

 czinegék? 



Irta : Csörgey TiTUb. 



Mint ismeretes, a kezdettől fogva zárt fa- 

 odvakban vagy egyéb üregekben fészkelő ma- 

 darak — harkály, jégmadár, gyurgyalag, 

 partifecske stb. — valamint az ősidők óta 

 zárt üregek lakóivá vált fajok — nyaktekercs, 

 szalakóta, búbosbanka, kék és szirti galamb, 

 egyes bagolyfajok stb. — nem építenek fész- 

 ket, hanem csak a tojások összetartásához 

 szükséges gyarló alapzatot raknak az üregekbe. 

 Tojásuk pedig egyszínű, fehér vagy fehéres, 

 mint hogy azoknak védő színezete szükség 

 híjján nem tenyésztődött ki. 



Ezzel szemben az ugyanolyan zárt, rende- 

 sen nagyon szűkszájú üregekben költő czine- 

 géh a nyíltan fészkelő madarakéhoz hasonló 

 fészket raknak az odvak mélyébe, noha erre 

 tulajdonképen szükség nincsen. E mellett 

 tojásuk színfoltos, miként a nyíltan vagy félig 

 fedetten fészkelő fajoké. 



Ez arra vall, hogy e czinegék — szén-, kék-, 

 barát-, fenyves-, búboscinege — eredetileg 

 szintén nyíltan fészkelői,- roltak s csak másod- 

 lagosan, még pedig napjainkhoz aránylag kö- 

 zelebb álló időben váltak zárt üregek lakóivá. 



így első hallásra mindez igen egyszerűnek 

 és természetesnek látszik. Már azért is, mert 

 hozzá vagyunk szokva, hogy az alkalmazkodó- 

 képességnek éppen a fészkelésnél lássuk a 

 legfeltünőbl) megnyilvánulását. Ám rögtön 

 súlyos problémává válik, mihelyt e tünet ke- 

 letkezésének körülményeit kutatni kezdve a 

 mióta ? a hogyan ? a miből .^ és kivált a miéii ? 

 kérdéseit felvetjük. Mihelyt teliát rövidke élet- 

 időnk nyújtotta tudásunkkal, e parányi fény- 

 sugárral akarunk a végtelenbe visszanyúló 

 múlt sötétjébe bevilágítani. Feltevéseknél nem 

 is jutunk messzebbre s jóformán csak gon- 

 dolkodásunknak adhatunk vele új irányt. 



Seit wann und warum sind die 

 Meisen Höhlenbrüter? 



Von TiTus Csörgey. 



Es ist bekannt, dass die von Anfang an 

 in geschlossenen Baum- oder anderen Höhlen 

 brütenden Vögel — Picus, AIcedo, Merops, 

 Clivicola etc. — , ferner jene Arten, welche 

 vor Urzeiten Bewohner der geschlossenen 

 Höhlen wurden — Jynx, Coracias, Upupa, 

 Columba livia et C. oenas, ötrigidae etc. — 

 keine wirklichen Nester bauen, sondern nur 

 eine spärliche Unterlage behufs Zusammen- 

 halten der Eier in den Höhlen zusammen- 

 tragen. Sie haben ferner weisse oder weiss- 

 liche Eier, da eine Schutzfarbe auf densel- 

 ben in Ermangelung irgendwelcher Notwen- 

 digkeit durch Zuchtwahl nicht entstehen 

 konnte. 



Dementgegen pflegen die Meisen, welche 

 in ebenso geschlossenen Höhlen — gewöhn- 

 lich mit recht engen Eingängen — brüten, 

 ein wirkliches Nest nach Art der Freibrüter 

 in diese Höhlen hineinzubauen, obwohl dies 

 eigentlich überflüssig ist. Überdies haben 

 ihre Eier auch noch Farbenflecke, wie jene 

 der frei oder halbversteckt brütenden Arten. 



Dies alles deutet darauf, dass diese Mei- 

 sen — Parus major, cocruleiis, palustris, ater, 

 cristattis — ursprünglich ebenfalls Frcibräter 

 waren und erst sekundär, und zwar in einem 

 der Gegenwart näher stehenden Zeitalter 

 Bewohner der geschlossenen Höhlen wurden. 



Im ersten Moment erscheint dies recht 

 einfach und natürlich, schon auch deshalb, 

 weil man gewöhnt ist, gerade bei der Nist- 

 weise die auffallendsten Ofienbarungen des 

 Anpassungsvermögens zu sehen. Doch wird 

 es sofort zu einem schwierigen Probleme, 

 sobald man die Umstände der Entstehung 

 dieser Erscheinung suchend, die Fragen seit 

 wann ? wie ? aus was ? und besonders warum ? 

 aufstellt. Sobald wir also mit den Kennt- 

 nissen unserer kurzen Lebensdauer, mit die- 

 sem winzigen Lichtstrahle in die Dunkelheit 

 der ins Unendliche zurückgreifenden Ver- 

 gangenheit hineinleuchten wollen. Wir gelan- 

 gen auch bloss zu Voraussetzungen und kön- 

 nen sozusagen bloss unsere Denkweise neuen 

 Kichtungen zuwenden. 



