VA: 



füstös czankót Cafkk a mi Piilfly-barlain;unkoii 

 kívül a morva Halcarova skálából mutatta ki."' 



Limosa limosa (L.). A (/oda faj szerint kétség- 

 telenül a pleistocaenből még nem volt selionnan 

 kimutatva ; első biztos nyouiait Capek állapította 

 meg a Pálffy-barlaugban egy tibia alapján. 



Luri's c<mus L. A ci/iarsirály is érdekes 

 tagja fossilis ornisunknak, a mely a Fúlffy- 

 barlangon kivül Europa pleistocaenjéból egye- 

 ilül a (Jertnra díráhól ismeretes.'" A vihar- 

 sirály Észak egyik legtipikusabb sirálya. 



Si/rninm undcnse (Pau,.). Az új fajok közül 

 első helyen említett füles vöcsök mellett az 

 uralí haf/oly legfontosabb tagja fossilis orni- 

 sunk új tagjainak. Az uráli har/oly ugyanis 

 hegyvidékek őserdőségeiben tartózkodik főleg 

 Európa északi és keleti részeiben, de, a mint 

 újabban bebizonyult, nálunk is rendes fész- 

 kelő.'" Hazai Páltl'y-barlangi pleistocaen-korú 

 előfordulásán kivül a Cerfova dira diluviumá- 

 bóP' és Schatl'hausenből (kérdésesen) van 

 kimutatva. ■'■' 



Alauda nrvensis L. A tavaly a Puskaszoros- 

 ból már kimutatott húhos pacsirta mellé ez 

 idén a Páltt'y mezei liacsirtáju sorakozott, a mely 

 ugyancsak a Cerf ora diráhól ismeretes még. '^ 



Az új fajok közül a legtigyelemreméltóbb 

 faj az uráli hayol;/ (Syrnium uralense Páll.). 

 Míg a többi fajok túlnyomó része tipikus tundra- 

 és step|;e-lakó, addig az uráli hayoly határo- 

 zottan erdei madár, a mely hegyvidékek 

 őserdőségeiben fészkel. \ közölt új fajok 

 egyebekben nem érintik az Aquila mult évi 

 kötetében publikált palaed-ornithologiai dolgo- 

 zataim végkövetkeztetéseit. 



Magyarország pleistocaen ornisa tehát 16 

 új fajjal szaporodott és így ismereteink mai 

 állása szerint 68 fajból áll. Fossilis ornisunk 

 megoszlása családok szerint a következő : 



Colymbidae 1 faj — Art 



Ardeidae 1 „ — „ 



Anseridae 14 „ — „ 



Falconidae 6 , — , 



Perdicidae 1 „ — „ 



'* Öapkk, 1. c. !)38. 



1» ÖAPBK, 1. c. 941. 



"' Schenk J.: Aquila l!t07, 2811. 



" Capbk, 1. c 940, 



'^ Dr. Studer Th. ; Die 'i'ierre.ste aus düui pleisto- 

 caenen Ablagerungen des Schweizersbildes bei Sehafif- 

 hausen. Klny. Denkschr. der Schweiz. Naturi. Ges. 

 Kd. XXXV, p. 16. 



('ai>hk aus den Páltl'y- iiihI Hidcamra s/.-dta- 

 Höhlen bestimmt. "* 



Limosa limosa (L). Ihr erster diluvialer 

 Fundort ist die von Capek l)estinimte Pálfly- 

 Höhle. 



Lants caims L Diese für Norden eine der 

 tipischesten Möven-Arteu ist aus dem Diluvium 

 bisher aus den Páltiy- und ( crlora dira- 

 Höhlen bekannt. '■' 



Syrnium uralense (Pall.). Die Urnleule ist 

 unsere entschieden wichtigste neue diluviale 

 Art, da sie hauptsächlich in den Urwäldern 

 der nördlichen und östlichen europäischen 

 Gebirgsgegenden lebt. Neuerdings wurde aber 

 festgestellt, dass sie auch bei uns nistet. -" 

 Ausser der Pálfiy Höhle wurde sie noch in 

 der Certova dira bestimmt. '' 



Alauda arvensis L. Zu der im vorigen 

 Jahre aus der Felsnische bei Puskaporos 

 bestimmten Haubenlerche reichte sich die in 

 der Palfty-Hiilile gefundene Feldlerehe. Kommt 

 im Diluvium noch in der letztgenannten mäh- 

 rischen Höhle-' und bei Scliaft'hausen vor.'^^ 



Die wichtigste Art unserer neuerdings be- 

 siinimten fossilen Vogelfauna ist die Uraletde 

 (Syrnium uralense Pai-l.). ßis die übrige be- 

 kannten Arten vorwiegend Tundren- und Step- 

 pentiere sind, daweil ist die Uraletde ein 

 typischer Waldbewohner. 



Doch ändern die angeführten Arten bisher 

 nichts an den Schlussfolgerungen meiner in 

 dem XIX. Band der Aquila publizierten 

 palaeo-ornithologischen Abhandlungen. 



Ungarns pleistozäne Vogelfauna nahm heuer 

 also um 16 neuen Arten zu und sonach be- 

 steht sie jetzt aus 68 Arten. Diese Fauna 

 gliedert sich nach den Familien folgender- 



Tetraonidae •") faj — Art 



Rallidae o ., — ,. 



Scolopacidae 7 „ ,, 



Laridae 2 „ — „ 



Strigidae 5 „ — „ 



" ÔAPEK, 1. c. 938. 



"I Öapek, 1. c. 941. 



ä» J. Schenk Aquila 1!I07. 28Í). 



•-' ÔAPEK 1. c. 94Ü. 



'^ De. Th. Studer : Die Tierreste aus den pleisto- 

 caenen Ablagerungen des Schweizersbildes bei Schafî- 

 hausen. Sep. aus den Denkschr. der Schweiz. Naturf. 

 Ges. Bd. XXXV, p. 16. 



