449 



visszavonulás útvonalán új állomás a nyassa- 

 földi. Az Arábia délkeleti kiszögellésében elő- 

 fordult példány bizonyára eltévedt, legalább 

 az eddigi tapasztalatok szerint csakis erre 

 lehet gondolni. Valószínűleg az Eufrat-folyam 

 téritette el a rendes útról. Alig valószínű, hogy 

 ez az előfordulás előfutárja volna a jelenlegi 

 téli szállás megváltoztatására irányuló mozga- 

 lomnak. 



A mehádiai adat már a második, mely 

 a mellett szól, hogy a középtiszamenti gólyák 

 nem Erdélyen át hagyják el az országot, 

 hanem közel déli irányban végig vonulnak 

 az Alföldön, majd bekanyarodnak a Temes 

 völgyébe és ennek mentében érik el a Dunát 

 és a román Alföldet. A további útvonalat 

 sajnos nem ismerjük. 



A brussai előfordulás, bár újabb pontot ad 

 a kisázsiai útvonalhoz, mert beleesik a már 

 ismertetett gólyaútvonalba, főleg az időpont 

 miatt érdekes. Arra mutat, hogy az ivarilag 

 éretlen példányok vonulása, legalább is az időt 

 tekintve, teljesen eltérhet a normálistól. Lassan 

 csatangolnak, legtalálóbban kifejezve „bum- 

 liznak" a téli szállásból vissza a szülőföld felé, 

 szinte az a gyanúja támad az embernek, hogy 

 alaposan megismerik az útvonalat. Bár ezt a 

 példányt holtan találták, mégse szabad arra 

 gondolni, hogy valamilyen betegsége miatt 

 nem vonult normálisan, mert ilyen eset már 

 többízben is előfordult. Az ornithophaeno- 

 logiai kutatás szempontjából igen érdekes ez 

 az eset, mert megmagyarázza az egyes fajok 

 vonulási sajátságait. A míg pl. a füsti fecské- 

 nél az átvonulási jelenségek úgyszólván telje- 

 sen irrevelánsak a vonulás lefolyására, addig 

 a gólyánál döntő befolyást gyakorolnak. Ez 

 a különbség onnan ered, hogy a füsti fecské- 

 nél már az egy éves példányok is ivarérettek, 

 a fehér gólyánál azonban csak a későbbi 

 években következik be az ivarérettség. A füsti 

 fecskénél tehát • — legalább a tavaszi vonu- 

 Aquila XX. 



desselben nach Rhodesien hin die Rede sein. 

 Auf dem heimwärts führenden Reisewege ist 

 eine neue Station die in British Nyassaland. 

 Das au der Südostspitze Arabiens gelandete 

 Exemplar hat sich anscheinend verirrt; wenig- 

 stens kann man auf Grund der bisherigen 

 Erfahrungen nur diesen Fall annehmen. Wahr- 

 scheinlich war es das Tal des Euphratstromes, 

 wodurch dieses Exemplar vom regulären Wege 

 abgeleitet wurde. Es ist kaum zu glauben, 

 dass dieser Fall einen Vorläufer zur Verän- 

 derung des bisherigen Winterquartieres dar- 

 stelle. 



Das in Mehádia angetrotfene Exemplar er- 

 gibt den zweiten Beweis dafür, dass die 

 Störche vom mittleren Laufe des Tiszafiusses 

 nicht durch Erdély ziehend das Land ver- 

 lassen, sondern in annähernd südlicher Rich- 

 tung durch das Tiefland ziehen, dann wahr- 

 scheinlich in das Tal des Temesflusses ein- 

 biegen, schliesslich die Donau und das rumä- 

 nische Tiefland erreichen. Den weiteren 

 Verlauf des Reiseweges kennen wir leider 

 nicht. 



Das Vorkommen bei Brussa, obwohl das- 

 selbe einen neuen Punkt in der durch Klein- 

 asien führenden Reiseroute darstellt, und in 

 den schon bekannten Reiseweg des Storches 

 hineingehört, ist hauptsächlich wegen des 

 Zeitpunktes interessant. Es liefen den Beweis, 

 dass der Zug der noch nicht fortpflanzungs- 

 fähigen Individuen, wenigstens was die Zug- 

 zeit anbelangt, gänzlich vom normalen ver- 

 schieden sein kann. Langsam herumstreichend» 

 vielleicht am besten gesagt „bummelnd" ziehen 

 sie aus dem Winterquariiere gegen das Brut- 

 gebiet zu, so dass man fast auf den Gedanken 

 kommen muss, dass sie sich unterwegs gründ- 

 lich über die Reiseroute orientieren. Obwohl 

 dieses Exemplar tot aufgefunden wurde, kann 

 nicht unbedingt angenommen werden, dass 

 dasselbe infolge einer Krankheit in abnor- 

 maler Weise zog, indem derartige Fälle schon 

 des öfteren vorgekommen sind. Für die orni- 

 thophänologische Forschung ist dieser Fall 

 von grossem Interesse, indem derselbe einen 

 Lichtstrahl auf die Zugseigentümlichkeiten 

 der Arten wirft. Während z. B. bei der Rauch- 

 schwalbe die Durchzugserscheinuugen für den 

 Zugsverlauf fast gänzlich irrelevant sind, 

 spielen dieselben bei dem Storche eine ent- 

 scheidende Rolle. Dieser Unterschied kommt 



