454 



A régebbi évfolyamok közül csak az első, 

 az 1908. évi szolgáltatott egy adatot, melynek 

 főleg a dankasirályok korára vonatkozólag 

 van jelentősége. Az előfordulás helye bele- 

 tartozik a velenczei dankasirályok téli szállá- 

 sába, de azt, hogy hol költött és honnan 

 indult el, nem tudjuk s így a vonulás kutatása 

 szempontjából az adat még nem mérlegelhető. 



Az egyetemes ornithophaenologiai kutatás 

 szempontjából rendkívül nevezetes, sok vonu- 

 lási elméletet halomra döntő eredményeket 

 nyerünk a velenczei-tavi és a csehországi, 

 hirnsen-tavi dankasirályok voniüási módjának 

 összehasonlításából. Minthogy a hirnsen-tavi 

 telep a velenczeitől északnyugati irányban 

 kb. 500 kilométernyi távolságra van, s mint- 

 hogy a még északabbra és még messzebbre 

 fekvő rossitteni telep példányai részben szintén 

 a Földközi-tenger vidékére jönnek telelni, 

 azért azt lehetne várni, hogy a hirnsen-tavi 

 és velenczei sirályok kb. egy és ugyanazt a 

 téli szállást foglalják el. E helyett azt látjuk, 

 hogy a délibb velenczei sirályok a 35 — 45 

 északi szélességi fokok között telelnek, ellen- 

 ben az északibb hirnsen-taviak fölmennek az 

 50-ik fok alá. A téli szállásba vezető útvonalat 

 is pontosan megállapítják az adatok. Evidens, 

 hogy a Hirnsen-tóról elvonuló dankasirályok 

 az Elbe folyását követve, tehát északnyugati 

 irányban haladva érik el a téli szállást, mely 

 az eddigi adatok szerint kb. az Elbe torkola- 

 tától a Szajna torkolatáig terjedő partvidéket 

 foglalja magában. 



Csupa új és feltűnő jelenség! A téli szál- 

 lásba térő madarak észahiyugatnah vonulnak, 

 mert a téli szállás részben északibb fekvésű, 

 mint a fészkelési terület, részben alig nyúlik 

 valamivel délebbre. Ki gondolt volna erre a 

 jelölési kísérletek előtt? A madárvonulási el- 

 méletek mind a déli vagy ettől csak kevéssé 

 eltérő irányban történő őszi vonulásokra van- 

 nak alapítva. A legjelentősebb az egészben 

 pedig az a körülmény, hogy a vonulásnak 

 erre a módjára nyilvánvalóan döntő befolyást 

 gyakorol az Elbe-folyó, tehát egy topográfiai 

 tényező. Emlékezhetünk rá, hogy a gólj'a- 

 vonulásnál is mily jelentős irányító hatást 

 gyakorolnak a topográfiai tényezők. Minden 

 líjabb ilyen megállapítás egy-egy további lépést 



Von den früheren Jahrgängen erbrachte 

 nur der erste aus dem Jahre 1908 eine An- 

 gabe, welche hauptsächlicli für das Alter der 

 Lachmöven in Betracht kommt. Der Ort des 

 Vorkommens fällt in das Winterquartier der 

 Velenczeer Möven hinein, da man jedoch nicht 

 wissen kann, wo der Vogel gebrütet hat, von 

 wo sich derselbe daher auf die Reise begab, 

 so kann dieses Datum für die Zugsforschung 

 noch nicht verwertet werden. 



Für die universale Zugsforschung ergibt 

 die Vergleichuug der Zugsweise der Velen- 

 czeer und Hirnsener Lachmöven hochwertvolle, 

 viele Zugstheorien umstossende Resultate. 

 Indem die Hirnsener Kolonie ungefähr 500 

 Kilometer nordwestlich von Velencze ge- 

 legen ist, und indem die Inwohner der 

 Rossittener Kolonie zum Teile ebenfalls das 

 Mittelmeer als Winterquartier aufsuchen, so 

 erschien es als wahrscheinlich, dass die 

 Velenczeer und Hirnsener Lachmöven ebenfalls 

 nahezu das gleiche Winterquartier aufsuchen. 

 Statt dessen sehen wir, dass die südlicheren 

 Velenczeer Lachmöven in der Zone zwischen 

 dem 35. und 45. Breitengrade überwintern, 

 während die nördlicheren Hirnsener Lach- 

 möven unter den 50. Breitengrad ihr Winter- 

 quMrtier haben. Auch die nach dem Winter- 

 quartiere führende Reiseroute wird durch die 

 Ringvögel genau bestimmt. Es ist evident, 

 dass die Hirnsener Lachmöven dem Eibstrome 

 folgend, also in nordwestlicher Richtung 

 ziehend das Winterquartier erreichen, welches 

 sich laut den bisherigen Resultaten ungefähr 

 auf die Küste von der Eibmündung bis zur 

 Seinemündung erstreckt. 



Lauter neue und auffallende Erscheinungen. 

 Die ins Winterquartier ziehenden Vögel ent- 

 fernen sich in nordwestlicher Richtung, indem 

 das Winterquartier zum Teile nördlicher liegt 

 als das Brutgebiet, zum Teile kaum etwas 

 südlicher reicht. Wer hätte wohl daran gedacht 

 vor dem Ringexperimente ? Die Zugstheorien 

 sind sämtlich auf den südlich gerichteten 

 (oder nur etwas von dieser Richtung abwei- 

 chenden) Herbstzug gegründet. Am merkwür- 

 digsten ist dabei der Umstand, dass es offen- 

 bar der Eibstrom, also ein topographischer 

 Faktor ist, welcher diese Zugsweise bedingt. 

 Man möge sich daran erinnern, welch wich- 

 tigen Einfluss die topographischen Verhält- 

 nisse auch beim Storche auf die Zugsrichtung 



