489 



Éleimül a mauvakból és faj-gyiiból álló 

 „inadiirkalács "■ (47 helyt), külön adott faggyú 

 vagy szalonna (31), tökmag (24), napraforgó- 

 (27) és kendermag (33), dió (11), mák (2), 

 továbbá lisztes magvak (22), közte négy helyt 

 tengeriszem is, melynek belét szívesen csip- 

 kedi a czinege is ; végül főtt ételmaradék 

 (14) és káros állatok nyúzott teteme (2) 

 szolgált. 



Az etetőket most is főképpen a szén- és 

 kék czinege, továbbá a barát fenyves- és búbos- 

 czinege, csuszka, fakúsz, helyenként a fa 

 kopáncs és a zöld küllő (etetőeresz), valamint 

 a fekete rigó látogatta. A radvánczi erdőgond- 

 nokság az öszapóczinegét is észlelte, még 

 pedig üvegezett etetőn. A magevők közül az 

 erdei és fenyőpinty, meggyvágó, süvöltő, sár- 

 mány és tengelicz jelent meg, de nem az 

 üveggel köritett asztalkán, hanem csak annak 

 alján a lehullott magvakat szedegetve. Elvétve 

 szajkó és szarka is mutatkozott. 



Volt etető, melyen öt perez alatt 70 madár 

 jelent meg. Miaván 50 czinege, 4 — 5 csuszka 

 és 8 — 10 pinty volt rendes vendég. A rezső- 

 parti erdőgondnokság egyik üvegezett ablak- 

 etetőjébe pedig egy napon öt lierez alatt 

 154-szer szállt he a czinege. 



E nagy látogatottság természetesen csak 

 a nagy inség napjaiban volt észlelhető, mert 

 köztapasztalat szerint, mihelyt enyhébbre for- 

 dul az idő, a czinegék azonnal a természetes 

 rovartáplálékuk gyűjtéséhez látnak s csak 

 elvétve szállnak az etetőkre. 



Nem hiányzott természetesen a veréb sem, 

 sőt helyenként a czinpgéket is kiszorította 

 az etetőkből. Rájár a madárkalácsra s a tiszta 

 faggyúra és szalonnára is. Nem riad vissza 

 az üvegkeretes készülékektől sem, csupán az 

 üvegezett ablaketctő^ az, a melybe ritkán 

 merészkedik. 



Távoltartásának többféle módja volt. Viseg- 

 rádon ingamódra felfüggesztett faveder, mely- 

 ből a veréb nem tud vagy nem mer enni ; 

 másutt a csak kendermagra berendezett 



' Aquila 1012, p. at)2. 

 Aquila XX. 



.Als Nahrung diente das Fabriksprodukt 

 „Futterstein" (an 47 Orten), Talg oder Speck 

 (31), Kürbis- (24) und Sonneublumenkerne 

 (27), Hanfsamen (33), Wallnüsse (11), Mohn 

 (2), ferner mehlhaltige Sämereien und Kör- 

 ner (22), darunter an 4 Stellen auch Mais- 

 körner., welche die Meisen ebenfalls gerne 

 auspicken ; endlich Tischabfälle (14) und 

 Kadaver schädlicher Tiere (2). 



Die Futterstelleu hatten auch heuer vor- 

 wiegend die Kohl- und Blaumeisen, ferner 

 Sumpf-, Tannen- und Haubenmeisen, Kleiber, 

 Baumläufer, stellenweise Buntspecht, Grün- 

 specht (Futterdach) und Amsel besucht. Die 

 Forstverwaltung Eadváncz beobachtete auch 

 die Schwanzmeise und zwar auf einem v. 

 BERLEPScH'schen Modell. Von den Körnerfres- 

 sern erschienen Buch und Bergfink, Kirsch- 

 kernbeisser, Gimpel, Ammer und Distelfink, 

 jedoch nicht auf dem mit Glas umrahmten 

 Futtertische, sondern nur unter diesem, die 

 abgefallenen Sämereien aufpickend. Verein- 

 zelt haben sich auch Nusshäher und Elster 

 gezeigt. 



Eines der Futterapparate hatte binnen 5 

 Minuten 70 Besucher. In Miava waren 50 

 Meisen. 4 — 5 Kleiber und 8 — 10 Buchfinken 

 die ständigen Gäste. Ein auf das Fenster 

 aufgehängter kleiner Apparat der Forstver- 

 waltung Rezsőpart wurde ferner von den 

 Meisen innerhalb 5 Minuten 154-mal beflogen. 



Derartig starke Besuche sind natürlich nur 

 in den Tagen der Not beobachtet worden, 

 denn, wie allgemein bekannt, pflegen die 

 Meisen, sobald das Wetter milder wird, sofort 

 zu ihrer naturlichen Insektennahrung zurück- 

 zukehren und die Futterapparate nur mehr 

 zeitweise zu besuchen. 



Es fehlen natürlich auch die Sperlinge nicht, 

 ja sie verdrängten sogar mancherorts selbst 

 die Meisen von den Futtertischen. Sie ver- 

 zehren sowohl den „Futterstein", als auch 

 die Talg- und Speckstücke. Sie scheuen selbst 

 die mit Glasscheiben umrahmten Apparate 

 nicht, bloss in den kleinen Fensterfutterappa- 

 rat ^ erdreisten sie sich selten. 



Ihre Fernhaltung wurde auf mehrere Art 

 versucht. In Visegrád verwendet man pendel- 

 artig aufgehängte Holzkübelchen, aus welchen 

 die Sperlinge nicht fressen können oder sich 



I Aquila 1912. p. 392. 



63 



