503 



A dögkeselyű és bajszos sármány 



előfordulása Herkulesfürdö 



vidékén. 



Irta: Szemere László. 



1913. évi április közepén Dr. SzlAvy Tibor 

 barátommal leutaztam Herkulesfürdö vidékére 

 azon czélból, hogy a dögkeselyű {Neophron 

 jíercnojiterus L.) és a bajszos sármány {Einbe- 

 riza eia L.) előfordulását és lehetőleg a fész- 

 kelését is megállapítsuk. 



Czélunk elérésében a helyszínén Kolozsváry 

 László miniszteri osztálytanácsos fürdőigazgató 

 és Ormós Zsigmond főerdőgondnok urak igen 

 hathatósan támogattak, a mit főként azon jó- 

 indulatú ajánlásnak köszönhettünk, a melyet 

 a Magyar K. Ornithologiai Központ igazgató- 

 jától, Herm.\n Ottó úrtól nyertünk ezen expe- 

 diczióra. 



Előzőleg tervbe vettük a Kazánszoros és 

 több, a dögkeselyű előfordulásaként jelzett 

 hely átkutatását is, azonban a rendelkezé- 

 sünkre álló idő rövidsége miatt erről csak- 

 hamar lemondtunk. Nyolcz nap Herkulesfürdő 

 vidékének átkutatására sem volt elég. Ebből 

 is kettőt Mehádián töltöttünk, hogy a falu 

 felé nyúló Strajuti sziklás hegyet átkutassuk. 

 Bemondás szerint régebben itt is költött ke- 

 selyű, de hogy milyen, arra nem tudtak fel- 

 világosítást adni. 



Idősorrendben ezeket észleltük: 



Április 19-ikén niegmásztuk a Seseminu- 

 gerinczet, hogy áttekintésünk legyen Mehádia 

 és Herkulesfürdő fölött. Ezeu gerincz a két 

 helység között középen fut le, észak-déli 

 irányt tartva. Az általánosan elterjedt alako- 

 kon kívül (hamvas varjú, egerészölyv, vörös- 

 begy stb.) fekete harkályt és kisbékászó saso- 

 kat — Aquila maculata pomarina Brhm. — 

 észleltünk, utóbbiak a magaslat gyér erdejé- 

 ből kiálló magfák száraz ághegyeiről lestek, 

 hihetőleg zöld gyíkokra, melyek itt szokatlan 

 nagyságig — 45 cm-ig — megnőnek. 



Már az első napon feltűnt a szarkák teljes 

 hiánya a községek mellől, igaz, hogy csak 



Vorkommen des Aasgeiers und der 



Zippammer in der Umgebung von 



Herkulesfürdö. 



Von Ladi8I/.\us v. Szemére. 



Mitte April 1913 reiste ich mit meinem 

 •Freunde Dr. Tiberius v. Szlávy in die Um- 

 gebung von Herkulesfürdő, um das Vorkom- 

 men, womöglich auch das Brüten des Aas- 

 geiers {Neophron percnopterus L.) und der 

 Zippammer (Emberiza da L.) festzustellen. 

 An Ort und Stelle wurden wir in Erreichung 

 unseres Zieles vom Herrn Badedirektor Sektions 

 Ministerialrat Ladislaus v. Kolozsváry und Herrn 

 Oberforstingenieur Siqismund Ormós in der aus- 

 giebigsten Weise unterstützt, was wir haupt- 

 sächlich der warmen Empfehlung verdanken 

 konnten, welche wir von Herrn Otto Herman, 

 Direktor der Königlich Ungarischen Ornitho- 

 logischen Centrale, erhielten. 



Anfangs beabsichtigten wir auch die Explo- 

 rierung des Kasanpasses und anderer Ört- 

 lichkeiten, wo das Vorkommen des Aasgeiers 

 gemeldet wurde, doch mussten wir diesem 

 Plane bald entsagen, da unsere Zeit zu kurz 

 bemessen war. Acht Tage waren nicht ein- 

 mal zur Explorierung der Gegend von Her- 

 kulesfürdö genügend. Von diesen wurden 

 zwei dazu verwendet, um den Felsenberg 

 Strajuti bei Mehádia zu durchsuchen, da hier 

 früher auch Geier gehorstet haben sollen — 

 welche Art, konnte jedoch nicht ermittelt 

 werden. 



In chronologischer Reihenfolge angeführt, 

 wurden folgende Beobachtungen gemacht: 

 Am 19. April wurde der Seseminu-ßücken 

 bestiegen, um eine Übersicht von Mehádia und 

 Herkulesfürdő zu gewinnen. Dieser Rücken 

 verläuft in nord-südlicher Richtung in der Mitte 

 zwischen den zwei Ortschaften. Ausser den 

 allgemein verbreiteten Formen (Nebelkrähe, 

 Mäusebussard, Rotkehlchen usw.) beobachte- 

 ten wir Schwarzspechte und kleine Schrei- 

 adler — Aquila maculata immarina Brëhm ; 

 letztere lugten im schütteren Waldbestande 

 des Bergrückens auf den gipfeldürren Über- 

 ständern nach Beute aus, wahrscheinlich in 

 erster Linie nach grünen Eidechsen, welche 

 hier ungewöhnliche Grösse — bis 45 cm — 

 erreichen. 



Schon am ersten Tage fiel uns das voll- 

 ständige Fehlen der Elster auf, jedoch nur 



