510 



Kisebb közlések. 



Az angol füsti fecskék Afrikában. A/ 



Aquila jelen XX. kötetének első czikkében 

 a 10. lapon megemlíteni Witheeby gyűrűs 

 fecskéjét Natálból és annak a meggyőződé- 

 semnek adok kifejezést, hogy csakugyan angol 

 füsti fecskékről és rendes vonulási jelenség 

 röl van szó. Ezt a fölfogásomat most maga 

 WiTHERBY is megerősíti, a ki a „British Birds" 

 Vol. VII. Nr. 6, p. 167 szerint már a második 

 angol füsti fecskéről kapott értesítést, mely 

 az E 937. számú gyűrűvel 1912 július 27-éii 

 Skelmorlieben (Ayrshire) jelöltetett, a melyet 

 Délafiikából, Riet Vallei-hól, Lindley járásból 

 jelentettek. Witherby már most kijelenti, hogy 

 kételyei teljesen eloszlottak, annál is inkább, 

 mert azóta Hartert dr. a Nov. Zoologicae 

 XX. kötetében kimutatta, hogy a Szahara a 

 vonuló madarak számára nem alkot akadályt. 

 Hartert dr. emiitett kitűnő értekezését elkér- 

 tem az „Aquila" számára, Witherby második 

 füsti fecskéje azonnal rámutatott annak nagy 

 fontosságára. Látható ebből az esetből, hogy 

 a jelölési kísérletek és a gondos vonulási meg 

 figyelések kölcsönösen kiegészítik egymást. 



Herman Ottó. 



A madárjelölési kísérletek újabb térhódí- 

 tása. Területileg véve Magyarország eddigelé 

 teljesen el volt szigetelve azoktól az orszá- 

 goktól (Anglia, Dánia, Hollandia, Németország, 

 Svédország), melyekben a madárjelöléseket 

 fölkarolták. Ebben a tekintetben az elmúlt 

 év igen örvendetes változást hozott, mert úgy 

 az országunkat körülölelő Ausztriában, mint 

 a tőlünk északra fekvő Oroszországban szintén 

 megindult a madárjelölési tevékenység. 



Ausztriában a mozgalom vezetője Tratz P. 

 Edr, a ki „Ornith. Station Salzburg" fölirattal 

 hatféle gyűrűt bocsát az érdeklődők rendel- 

 kezésére. Nagyon kívánatos volna, hogy a 

 „Waidmanns Heil" czimtì lapban közölt föl- 

 hívására Ausztriában minél többen jelentkez- 

 nének madárjelölésekre, hogy ezzel újabb 

 területekre is kiterjesztetnék ez a madárvonu- 



Kleinere Mitteilungen. 



Die englischen KauchschwaUien in Afrika. 



Am Schlüsse des ersten Artikels dieses XX. 

 Bandes der Aquila, führe ich auf Pag. 10 

 die Ringschwalbe Witherbys aus Natal an und 

 gebe der Überzeugung Ausdruck, dass es sich 

 wirklich um englische Rauchschwalben und 

 um eine regelmässige Zugserscheinung han- 

 delt. Die Richtigkeit dieser Annahme wird 

 nun von Mr. Witherby selbst bestätigt, der 

 laut „British Birds" Vol. VII., No. 6, Pag 167 

 die zweite englische Rauchsciiwalbe aus Süd- 

 afrika, u. zw. aus Miet Vallei, Distr. Lindloy 

 erhielt, die 1912 den 27. Juli in Skelmorlie, 

 Ayrshire mit Ring E 973 gezeichnet wurde. 

 Mr. Witheeby erklärt nun, dass seine Beden- 

 ken umsomehr geschwunden sind, nachdem 

 Dr. Hartert in „Nov. Zoologicae" Bd. XX nach- 

 gewiesen hat, dass die Sahara für die ziehen- 

 den Vögel k-eiu. Hindernis bildet. Ich habe 

 den betreffenden, ausgezeichneten Artikel von 

 Dr. Hartert für die „Aquila" erbeten, dessen 

 Wichtigkeit durch Witherbyb zweite Rauch- 

 schwalbe sofort erhärtet wurde. Es ist aus 

 diesem Falle zu ersehen, wie sich Ring- 

 experiment und gediegene Zugsbeobachtung 

 gegenseitig ergänzen. Otto Herman. 



Weitere Ausbreitung der Vogelmarkie- 

 rungen. In territorialer Beziehung war Ungarn 

 bisher gänzlich isoliert von jenen Ländern 

 (England, Schweden, Dänemark, Holland, 

 Deutschland), in welchen Vögel markiert wur- 

 den. In dieser Beziehung brachte das ver- 

 gangene Jahr sehr erfreuliche Änderungen, 

 indem in Österreich, welches unser Land 

 umrahmt, weiteres in dem nördlich von uns 

 gelegenen Russland die Vogelmarkierungen 

 ebenfalls begonnen wurden. 



In Österreich ist der Leiter der Vogel- 

 markierungsarbeiten P. Eu. Tratz, der mit der 

 Aufschrift „Ornith. Station Salzburg" den 

 Interessenten sechs Ringarten zur Verfügung 

 stellt. Es wäre von grösster Wichtigkeit, wenn 

 sich in Österreich eine je grössere Anzahl 

 Mitwirkende auf den Aufruf im „Waidmanns- 

 Heil" melden würden, indem dadurch eine 

 bedeutsame Gebietserweiterung dieser experi- 

 mentellen Methode, welche sich für die Er- 

 kenntnis des Vogelzuges und im allgemeinen 



