513 



melynek egyik vétrébe töknmgot, a másikba 

 faggyút helyeztem el. Most egyúttal mind a 

 három fogóeszközt egymás mellé helyeztem. 



A tököt meg se nézték, ha faggyú is volt 

 mellette, pedig elterjedt róla, hogy nagyon 

 szeretik a czinegék. Ha a faggyút elvittem, 

 akkor a tökmagra is jártak, de csak akkor, 

 ha hó födte a fákat. Ha szabad volt a fa, 

 akkor is inkább ott kutatott. 



A hurkos faggyúra csak ritkán szálltak, a 

 kalitkával azonban 18 darabot fogtam, még 

 pedig a faggyúval ejiátott felével, a tökmagra 

 nem mentek. 



A meggyürüzött czinegéket később ismétel- 

 ten, többször láttam a kalitka körül röpködni, 

 rajta ülni, de be egyik se ment. Természe- 

 tesen nagy kérdés, hogy mily hosszú időre 

 terjed ez az emlékezőtehetség a czinegéknél 

 s ezért nagy érdeklődéssel várom a jövő évi 

 kísérleteket, melyeket lehetőleg nagyobb ará- 

 nyokban szándékozom folytatni, már csak 

 azért is, mert a gyűrűzéssel czinegéinket 

 egyáltalában el nem riasztottam, éppen csak 

 óvatosabbakká tettem. 



Müller Péter, Kevevára. 



A csörgörécze vonulásáról. Ezidén február 

 22-én érkezett Overbászra az első szárcsa és 

 csörgörécze. Az előző napokban állandóan 

 kint tartózkodtam, nem láttam egyik fajt se, 

 igy biztosra kellett vennem, hogy ezen az 

 éjszakán érkeztek. Sikerült is mind a két 

 fajból egy-egy példányt lelőni, hogy esetleg 

 gyomortartalmuk alapján valamelyes útba- 

 igazítást nyerhessek arról, hogy honnan indul- 

 hattak. A szárcsára vonatkozó vizsgálat nem 

 adott eredményt, csupa kavics volt a gyom- 

 rában. A csörgörécze gyomrában azonban még 

 majdnem teljesen ép csigák voltak, melyek 

 Soó8 Lajos dr. meghatározása szerint egy 

 Polynana-fajhoz tartoztak. Ez a csigafaj közön- 

 séges az adriaipartokon, általában a Földközi- 

 tengeren. Minthogy a csigák még jórészt 

 emésztetlenek voltak, biztosra kell vennem, 

 hogy a csörgörécze egyenesen a tengerről 



Aquila XX. 



beiderseits mit einer Falle versehen; au einem 

 Ende wurde Talg, am anderen Kürbiskern 

 angewendet. Zugleich stellte ich alle drei 

 Fangapparafe nebeneinander. 



Kürbiskern blieb auch fernerhin unbeachtet, 

 wenn Talg in der Nähe war, trotzdem allge- 

 mein angenommen wird, dass derselbe bei 

 den Meisen sehr beliebt ist. Nahm ich den 

 Talg weg, so wurde auch Kürbiskern ange- 

 nommen, aber nur dann, wenn die Bäume 

 von Schnee bedeckt waren. Waren jedoch 

 die Bäume schneefrei, so wurden doch lieber 

 diese abgesucht. 



Das mit Schlingen ausgestattete Talgstück 

 wurde nur selten beflogen, mit dem Käfige 

 jedoch fing ich 18 Meisen, jedoch nur mit 

 dem Teile, welcher Talg enthielt ; Kürbiskern 

 wurde nicht beachtet. 



Die beringten Meisen sah ich später wieder- 

 holt und mehrmals den Käfig umfliegen, oder 

 auf demselben sitzend, doch getraute sich 

 keine mehr hinein. Es ist natürlich eine 

 grosse Frage auf wie lange sich dieses Ge- 

 dächtnisvermögen der Meisen erstreckt, wes- 

 iialb ich die Versuche im nächsten Jahre 

 mit dem grössten Interesse erwarte. Ich möchte 

 dieselben in grösserem Massstabe fortsetzen, da 

 ich mich überzeugte, dass die Beringung die 

 Meisen nicht verscheuchte, sondern nur vorsich- 

 tiger machte. 



Peter Moller, Kevevára. 



Vom Zuge der Knäkente. Heuer kam die 

 Knäkente und das Rohrhuhn in Overbász am 

 22. Feber an. An den vorigen Tagen war 

 ich ständig im Freien und da ich während 

 dieser Zeit weder von der einen noch von 

 der anderen Art ein Exemplar sah, konnte 

 ich mit Bestimmtheit annehmen, dass die- 

 selben frühestens diese Nacht angekommen 

 sein mussten. Es gelang mir auch, von beiden 

 Arten je ein Exemplar zu erlegen ; vielleicht 

 konnte der Mageninhalt irgendwelche Anhalts- 

 punkte liefern, von wo dieselben sich auf 

 den Weg machten. Für das Rohrhuhn ergab 

 die Untersuchung nichts Positives ; im Magen 

 waren nur kleine Steinchen vorhanden. Im 

 Magen der Knäkente befanden sich jedoch 

 fast nocli un verzehr! e Schnecken, welche laut 

 der Bestimmung von Dr. Ludwig Soós einer 

 Polynassa-Art angehören. Diese Schnecke 



65 



