visszahagyja a plainiiii poslpccluidle-t, melynek 

 felső határa : a linen pectoralis posterior a pla- 

 num háromszögének egyenlő szárait képezi, 

 alsó határát a margó posterior sterni. A planum 

 legkiterjedtebb az .1. /í«y/«'h(Scr -nel, legkisebb 

 az A. fahaiisiiál ; az .4. neglectus J '-nél a 

 margó posterior bemetszettsége következtében 

 félköralakú szegélyt alkot. A L. caiius J -nél 

 még kivehető némi planum, a d -nél s a 

 L. ridibundusiiál azonban már egészen csöke- 

 vényes. (Lásd n. tábla.) 



A linea inteipectoralis nagysága és iránya a mus- 

 culus supracoracoideiis viszonyáról tájékoztat s ezen 

 az alapon taxonomicus értékű. Fükbeinoer vizsgá- 

 latai szerint ezen vonal hossza és a testnagyság kö- 

 zött általában fordított a viszony. 



31. Ä crista alapjának hossza az egész ster- 

 nuvihoz viszonyítva. 



A spina sterni externa s az .4//.s('/T/,-nél e 

 mellett még a rövid planum postpecforale ki- 

 vételével, a crista alapja mind a hét esetben a 

 sternum egész hossztengelyét elfoglalja, úgy 

 hogy külön adatokra ezen a helyen nincsen 

 szükség. 



A crista hosszának Fürbringek sem tulajdonít 

 nagy systeniatikai fontosságot, annál kevésbbé diffe- 

 renoziáló értékű egymáshoz egészen közelálló fajok 

 között. Az egyéni fejlődés menetében kezdetben rövi- 

 debbnek látszik s növése közben a sterniimoa főleg 

 hátrafelé terjed. Hossza és a repülőképesség között 

 direct összefüggés nem található. 



32. A crista elülső éle és alapja által kép- 

 zett szög lutf/ijnága. 



A két szögszár, főleg a niargo anterior rrislae 

 sterni a legtöbb esetben görbe, úgy hogy hatá- 

 rozott értékekről szó sem lehet, azonban az 

 adatok mégis kifejezhetik az ez irányban meg- 

 figyelt különbségeket. 



A két Lí<'/'HS-fajnál a nntrgo anterior frisine 

 ventralis felében közel derékszög alatt előre- 

 hajlik s a margó ventralissal jelentékeny 

 nyujtványt fog közre, melyhez felülről rövid 



Aijuila. IX. 



rior, und lässt das Planum postpectorale zu- 

 rück, dessen obere Grenze : die Linea pectora- 

 lis posterior die gleich langen Schenkel des 

 Planumdreieckes, seine hintere Grenze der 

 Margo j)osterior Sterni bildet. Das Planum ist 

 bei .1. negteeta^ d am ausgedehntesten, das 

 kleinste bei A. j'atialis. Bei A. neglectus J 

 bildet es infolge der Concavität des Margo po- 

 sterior einen halbkreisförmigen Saum. Bei L. 

 canus ist noch etwas Planum anzutreffen, das- 

 selbe ist jedoch beim cf und bei Larus ridi- 

 bundus schon ganz rückgebildet. (Siehe Taf. IL) 



Die Grösse, Stärke und Richtung der Linea inter- 

 pectorulis orientiren über das Verhältniss des M. 

 supracoracoideus und ist somit von taxonomischer 

 Bedeutung. Nach Fürbringer's Untersuchungen ist 

 das Verhältniss zwischen ihrer Länge und der Körper- 

 grösse ein imgerades. 



31. Verhältniss der Länge der Basis Cristae 



zur ganzen Länge des Sternuirh. 



Mit Ausnahme der Spina sterni externa und 

 nebst dieser bei den Anseres noch des kurzen 

 Planum postpectorale erstreckt sich die Ba.ns 

 der Í, Vi. s/rt in jedem der sieben Fälle über die 

 ganze Längsachse des Sternum so, dass es se- 

 parater Angaben hier nicht bedarf. 



Der Länge der Crista wird auch von Fürbringer 

 keine grosse systematische Bedeutung beigemessen, 

 umso weniger ist sie bei einander ganz nahe stehen- 

 den Arten von difiereucirendem AVerthe, Im Gange 

 der individuellen Entwickelung erscheint sie im An- 

 fange kürzer und erstreckt sich während ihres 

 Wachsens besonders nach riiciiwärts am Sternum. 

 Zwischen Flugfähigkeit und ihrer relativen Länge ist 

 kein director Zusammenhang festzustellen. 



32. Grösse des von der vorderen Kante und 

 der Basis der Crist: Htcrni gebildeten Win- 

 kels. 



In der Mehrzahl der Fälle sind beide Äste 

 des Winkels, besonders der von Margo anterior 

 Cristae sterni, krumm, sodass von einem fixen 

 Werthe keine Eede ist ; jedoch können die An- 

 gaben die in dieser Eichtung hin l)eobachteten 

 Unterschiede dennoch zum Ausdrucke bringen. 

 Bei den zwei Larus Arten biegt sich der Margo 

 anterior Cristae in seiner ventralen Hälfte fast 

 geradwinkelig nach vorne und umfasst mit dem 

 Margo ventralis einen bedeutenden Fortsatz, 

 an welchen mit kurzem Bande von oben das 

 Hi/poeleidiuni befestigt wird. Bei Bestimmung 



