területre nézve miudig új, ott még addig ki 

 nem mutatott fajok «föifedczéséi'e» ; azután 

 következik a közigazgatási területegységeknek, 

 tehát a municzipális kerületeknek — provin- 

 cziáknak, kormányzóságoknak — ritkábban a 

 sokkal fontosabb geografiailag egységes terüle- 

 teknek, mint hegységeknek, lapályoknak, síkok- 

 nak, folyóterületeknek, tavaknak, szigeteknek 

 stb. ornisa; erre jön a városoknak, általában 

 helységeknek leirása s végezetül «Die Ornis 

 meines Gartens n — alapjában véve mindez a 

 régi, a múlt század közepének Darvin előtti enu- 

 merativ sablonja szerint. Istenkáromlás volna 

 azt állítani, hogy ennek az eljárásnak semmi a 

 tartalma: bár sokszo)- ingadozó alapokon is, nyer 

 a Zoogeogrophia — sajna az egyoldalúságig ! 



Hát még a formák ! 



A régi systematikusok specisei, a melyek a 

 feladat számára legalább a korszerű philo- 

 sophiai felfogásban keresték az alapot több- 

 kevesebb sikerrel és legalább köoetkezctescn 

 haladtak előre, hogy az új kutatóknak a köve- 

 tést lehetővé tegyék ; ezt a speciest, a megkü- 

 lönböztetésnek, tehát ama fogalmak megalkotá- 

 sának alpháját, a melyek az alaksorozatoknak, 

 csoportoknak, alakköröknek, osztályoknak, ren- 

 deknek stb. alajiját alkotják, ezt darabokra for- 

 gácsolják, még pedig a lehető letjfelälcleacbb 

 jegyek alajjján, a melyeknek értéke igen gyak- 

 ran — az ismeretes «összehasonlítási anyagnak 

 hiánya» miatt és tekintettel a mindenütt jelent- 

 kező individuális variálásokra — teljességgel 

 nem került birálat alá. 



Ennek a természetes következménye már 

 most a nomenklatura szétforgácsolódása, a 

 mely a mélyebb megokolás hijján gyakran ön- 

 kényen is alapul, következésképen inkább za- 

 varó, mint tisztázó hatású. 



Ily módon ugyan az ornithologiai tevékeny- 

 ségnek óriási estenzivitása jön létre, a mely 

 végtelenségében az óczeánhoz hasonló, de a 

 melynek, sajnos, nincs meg a kellő mélysége ! 

 A légáram, a mely o felületbe belevág, ritkán 

 indít tiszta hullámot, hanem inkább zavarossá 

 teszi azt, a mi nem eléggé mély. 



Hogyan is hangzik FÜEBiNGEKnek aranymon- 

 dása ? 



«Mindenek előtt óvakodjunk a zöld aszta'nál 

 végzett oly munkától, a melyhez elegendők a 

 korlátolt számlniti, tetszés szerint kiválasztott 

 vagy másoktól ajánlott, de jelentőségük szem- 

 pontjából eléggé meg nem bírált jegyeké stb. 



Gebiet stets neue, dort noch nicht nachgewie- 

 sene Arten zu «entdecken» ; — dann folgt die 

 Ornis der administrativen Gebietseinheiten, also 

 der Bezirke, Kreise — ja richtig ! der Provinzen, 

 Gouvernements — seltener der viel wichtigeren 

 geographischen Einheiten, wie Gebirge, Niede- 

 rungen, Ebenen, Elussgebiete, Seen, Inseln u. 

 8. w. ; dann folgt das Weichbild der Städte, 

 überhaupt Ortschaften und schliesslich «Die 

 Ornis meines Gartens» im Grunde genommen 

 Alles nach der alten, prsvdar^vinischen enum- 

 merativen Schablone aus der Mitte des vorigen 

 Jahrhundertes. Es wäre eine Blasphemie zu sa- 

 gen, dass hierin kein Kern steckt : auf zwar 

 nicht immer sicherer Grundlage gewinnt die 

 Zoogeographie, leider bis zur Einseitigkeit ! 



Und erst die Formen ! 



Die Species der alten Systematiker, die we- 

 nigstens in der zeitgemässen philosophischen 

 Auffassung der Aufgabe recht und schlecht 

 einen Ankerboden suchten und wenigstens co »- 

 sequent vorgingen, um den Nachkommen das 

 Nachtreten möglich zu machen ; dieso Species, 

 das Alpha für die Unterscheidung, mithin für 

 die Bildung der Begriffe als Grundlagen für 

 Formenreihen, Gruppen, Formenkreise, Clas- 

 sen, Ordnungen etc. etc., die wird zerfasert und 

 zersehUssen u. z. auf alleräusserlirliste Merk- 

 male hin, deren Wert sehr oft — wegen dem be- 

 kannten «Mangel an Yerglcichsmateriale» — 

 mit Kücksicht auf die allülierall auftretende 

 individuelle Abweichung hin — gar nicht ge- 

 prüft wurde ! 



Eine natüidiche Folge hievon ist nun das Zer- 

 fasern der Nomenclatur, welches wegen Mangel 

 an tieferer Begründung, oft sogar auf Willkür- 

 lichkeit beruht, daher mehr verwirrend als auf- 

 klärend ist. 



Auf diese Art ensteht zwar eine riesige Exten- 

 sivität der ornithologischen Thätigkeit, welche 

 der Endlosigkeit des Oceans gleicht, leider aber 

 keine gehörige Tiefe hat ! Der Luttstrom, der in 

 diese Fläche eingreift, treibt öfters keine kla- 

 ren Wellen, sondern bewirkt die Trübung des- 

 sen, was eben keine Tiefe hat. 



Wie lautet doch Fübbeingees goldener Satz ? 



«Vor Allem sei gewarnt vor Ai-beiten am 

 grünen Tisch, die sich mit einer beseliränkten 

 Anzahl beliebig ausgewählter, oder anderwärts 

 empfohlener, aber auf ihre Bedeutung nicht 

 hinreichend geprüfter Merkmale begnügen», 

 u. s. f. 



