zéskéjD az anatomia és physiologia hiányában a 

 tudományszak elsekélyedéséhez vezet. 



De hadd lássuk, mit mond tovább Fííkbriiíger. 

 mé}j- pedig különösen a systematikának az ana- 

 tómiával való összefüggéséről, illetőleg az utóli- 

 biak módszereiről. 



«Yajjon lehet-e biztos és messzeható ered- 

 ményekhez jutnunk, ha rstcpáii csak a külső 

 jegyeket vesszük tekintetbe s a madarak ana- 

 tómiáját figyelmen kívül hagyjuk?» — kérdi 

 FÜRBRiNGER. « FölU'üen tagadás a válaszom ! s 

 bizonyára kevés oly halandó akad, ki ebben 

 velem egyet nem ért. » 



FÜRBRINGER megengedi, hogy különösen te- 

 hetséges, éles, biztosszemű «systematikusok» 

 intuitiv úton — csaknem ösztönszerűleg — 

 rögtön felismerték az organizáczióban rendszer- 

 tanilag értékesíthető vonásokat; de az ilyen 

 kiváló természetű emberek mindig ritkák vol- 

 tak s nem is jártak el mindig egyenlő szeren- 

 csével ; nagyon is gyakran jutottak téves útra. 

 Mi következik ebből szükségképen ? Fürbringer 

 rögtön megfelel erre : 



«A ki biztosan akar haladiii, annak lìeìn 

 szabad alapos vietódusnak iiijjávai Icvnio. 

 Hogy minden nagyobb osztályokat tárgyaló 

 systematikai munkánál szükségünk van a belső 

 iegi/ekre, hogij a mud ár anatomi a e mellett a 

 legkisebb csoportok megkülönböztetésére is fel- 

 hasziiálható, azt megmutatta Nitsch, az öreg 

 mester, a ki a külső jegyeknek nagy ismerője és 

 elsőrendű systematikai organizátor létére is 

 szüntelenül bonczolta egyik madarat a másik 

 után ; ezt tudjuk továbbá egy Owen, Huxley, 

 Milne Edwards, W. K. Paeker, Gareod és 

 Forbes művéből, a kik az anatómiai jegyeknek 

 túlnyomó, sőt kizárólagos alkalmazása révén 

 sok nagyjelentőségű és biztos taxonómiai ered- 

 ményhez jutottak. 1) 



És továbbá : 



«De nagyot tévednénk, ha azt hinnők, hogy 

 ez okból a külső jegyek tekintetbe vételétől el 

 kell állanunk. Mindkettőnek, a külső és belső 

 jegynek egyniással összeköttetésben kell lennie 

 és az a kutató, a lu ily adatok legnagi/oiib tö- 

 megével rendelkezik, a ki a mellett a saját, 

 ttehnló és messzire kiterjedő vizsgálatai alap- 

 ján abban a helyzetben van, hogy a valóban 

 jiriniiliv dolgot a indsndrendnlől, a ]irogressi- 



wírd, ohne Biologie und mithin Anatoinie und 

 Physiologie zur Verflachung der Disciplin führt. 



Wir wollen jedoch sehen, was Fürbringer 

 des Weiteren ausführt, u. z. speciell hinsicht- 

 lich der organischen Verknüpfung der Systema- 

 tik mit der Anatomie, beziehungsweise hinsicht- 

 lich der Methode der letzteren. 



«Sind sichere und weittragende Ergebnisse 

 nur unter Beachtung der äusseren Merkmale 

 und ohne Berücktsichtigung der Anatomie der 

 Vögel zu gewinnen ? fragt Fürbringer. «Ich ant- 

 worte mit einem unbedingten Nein ! und es 

 werden unter den Lebenden wohl nur wenige 

 existieren, die darin nicht mit mir überein- 

 stimmen». 



Fürbringer giebt die Möglichkeit zu, dass be- 

 sonders begabte «Systematiken) von scharfem, 

 sicherem Blick intuitiv — beinahe instinctiv — 

 die systematisch verwerthbaren Züge in der Or- 

 ganisation sofort erkannten ; aber solche be- 

 sondere Naturen waren sttts sehr selten und 

 hatten nicht immer gleich glückliche Momente ; 

 gar oft geriethen sie auf falsche Bahnen. Was 

 muss hieraus notwendigerweise folgen ? fürbrin- 

 ger sagt es sofort : 



« [Ver sicher gehen will, darf sicli eine)' 

 grüiidlichen Methode nicht enlrathen. Dass 

 wir für jede grössere Abtheilungen betref- 

 fende systematische Arbeit die inneren Merk- 

 male nöthig haben, dass die Vogelanatomie 

 aber auch für die Scheidung der kleinsten 

 Gruppen von Werth ist, hat unser Altmeister 

 NiTzscH uns gezeigt, der, selbst ein grosser 

 Kenner der äusseren Merkmale und ein syste- 

 matischer Organisator ersten Banges, nie aufge- 

 hört, Vogel auf Vogel zu zergliedern ; das wissen 

 wir ferner aus den Arbeiten eines Owen, Hux- 

 ley, Milne Edwards, W. K. Parker, Garrod 

 und Forbes, die unter vorwiegender oder selbst 

 ausschliesslicher Benutzung anatomischer Merk- 

 male zu vielen hochbedeutenden und gesicher- 

 ten taxonomischen Ei'gebnissen gelangten. » 

 Und weiter : 



«Aber es wäre ein grosser Irrthum, wenn wir 

 glauben wollten, darum auf die Berücksichti- 

 gung der äusseren Charaktei'e verzichten zu dür- 

 fen. Beide, őMssere undinnere Merkmale, )nüs- 

 sen verbunden werde)!; und derjenige Forscher, 

 welcher über die grösste Summe derselben ver- 

 fügt, welcher dabei durch eigene, eingehende 

 und weilreichende Untersiicliungen in den Stand 

 gesetzt ist, das wirklicli- Primilive von dem 



