15G 



Nagyobb, óvatosabb madárnak tebát nem ád 

 ez a félsziget sem elegendő táplálékot, sem pe- 

 dig nyugalmat, csak a viharok idején szolgál 

 rövid tartózkodási helyül. Már a kertekhez szo- 

 kott Fringilla- és Sylvia-fajoknak annál többet 

 nyújt. 



Errefelé iigyanis nem karóra nevelik a szőlőt, 

 hanem a mintegy fél méternyire növesztett tőké- 

 ről vízszintesen húzzák szét a venyigét, alacsony 

 lugasfélét készítve. Az ép ez okból nem egy- 

 könnyen tisztítható szőlő alját fölveri a fű, mely 

 magot is hoz, meg bogárvilágot is nevel. A szőlő 

 tehát az itt telelő apróságnak elsőrendű táplál- 

 kozási területe, melyet a kőkerítések a széltől 

 is megvédenek. 



De éjjeli tanyában sincsen hiány. A temető 

 cziprusfáinak szinte áthatlan sűrűségű lombjai 

 tömérdek apró énekesnek adnak széltől mentes 

 pihenőhelyet. Az igazi természetalkotta vendég- 

 fogadó mégis csak a M. Mariano sziklatarajá- 

 nak déli oldala, ez az ezernyi apró odútól át- 

 lyukgatott vörös és szürke sziklafal, hol az a 

 szép, büszke tartású madár, a Monlicola solita- 

 ria trónol a szédületes magasságban s a hol 

 vércsék és ölyvek tartanak déli pihenőt. 



Mikor a lenyugvó nap utolsó sugarai izzanak 

 a sziklafalon, csapatosan érkeznek ide a Friit- 

 (jillá-k és a Ruticiliá-k. nótáznak egy keveset s 

 végül egymásután surrannakbe éjjeli rejtekükbe. 

 A Moiiticola, a Rulicilla lilhi/s s a vöröí<hegii a 

 sziklaodukba vagy a remetelakok üregeibe bújik, 

 a pintyfélék pedig a repedéseket kitöltő bokrok- 

 ban s a terraszok védett zugaiban álló olajfák 

 lombjai közt ülnek el. A sűrűbbé szövődött esti 

 homályban megjő a Falco perenrinua is, alacso- 

 nyan s nyílsebesen repülve, de hogy hova ült 

 el, soha se tudtam meglátni. 



Fekvése és talajviszonyai egyenesen hivatottá 

 teszik a spalatói félszigetet arra, hogy a der- 

 mesztő bóra és a hóviharok napjaira a magas 

 kontinensről leszorult niadárságnak védelmet 



Einem grösseren, vorsichtigeren Vogel bietet 

 demnach diese Halbinsel weder ausreichende 

 Nahrung, noch Euhe, sie dient diesem also 

 bloss in den Tagen der Stürme als kurzer Auf- 

 enthaltsort. Den in den Gärten heimischen 

 Fringilla- und Sylvia-Arten bietet sie aber um- 

 somehr. 



Der Weinstoek wird hier nämlich nicht auf 

 Pflöcke erzogen, sondern man zieht die Sprösse 

 der auf etwa halb Meter hoch gewachsenen 

 Stöcke wagerecht in die Quere, wodurch eine 

 Art niedriger Laube entsteht. Den aus eben 

 diesem Grunde nicht so leicht zugänglichen 

 Boden bedeckt also der Wasen, welcher sowohl 

 Samen erzeugt, als auch eine Käfei'fauna ent- 

 wickelt. In dieser Gegend bilden demnach die 

 Weingärten das hervorragendste Nahrungs- 

 gebiet, welches durch die Mauereinfassungen 

 auch gegen Wind geschützt wird. 



Auch an Nachtquartieren mangelt es aber 

 nicht. Die äusserst dichten Zweige der Cypres- 

 sen des Friedhofes dienen unzähligen kleinen 

 Sängern als beschützte Ruheplätze. Das wirk- 

 liche, von der Natur errichtete Gasthaus stellt 

 aber doch die Südseite des Pelsenkammes des 

 M. Mariano, jene rothe und graue, von Tausen- 

 den kleiner Nischen durchlöcherte Steinwand 

 vor, woselbst der schöne, stolze Vogel, die 

 Monticola solitaria in der schwindelnden Höhe 

 thront, und wo die Falken und Bussarde ihre 

 Mittagsruhe gemessen. 



Wenn schon die letzten Strahlen der sinken- 

 den Sonne auf der Felswand brennen, erschei- 

 nen hier die Schaaren von Fringillen und der 

 Jiuticilla, um nach einigen kurzen Liedchen 

 nacheinander in ihre Schlupfwinkel hineinzu- 

 huschen. Die Monticola, Buticilla tythis und 

 Rotlikehlchen schlüpfen in die Felslöcher oder 

 in die Eäume der Ereniitenwohnungen, während 

 die Friiigilla-Arten in den aus den Felsrissen 

 gewachsenen Büschen oder zwischen dem Ast- 

 werk der in den geschützten Terrassen-Ecken 

 stehenden Olivenbäume ihr Schlafplätzchen be- 

 ziehen. Im dichteren Gewebe der Abenddämme- 

 rung erscheint auch der Falco peregrinus mit 

 niedrigem, reissendem Fluge ; wo er aber sich 

 verbarg, konnte ich nie beobachten. 



Ihrer Lage, wie auch ihren Bodenverhält- 

 nissen zufolge ist die Halbinsel von Spalato 

 wie berufen, um in den schweren Tagen der 

 Bora und Schneestürme den vom hohen Conti- 

 nent herabgedrängten Vogelschaaren Schutz zu 



