áoy 



Egy öreg vadász ornithologiai emlékei. 



Clróf FoRGÁCH KÁBOLY-tÓl. 



Ornithologische Erinnerungen eines alten Jägers. 

 Von Grafen Karl Foegách. 



Megfigyeléseim csak Gìii/mesrc s környékére 

 vonatkoznak, szorosablian véve a hitbizományi 

 birtokomat alkotó négy helységre, melyek kö- 

 zül három erdőszélen fekszik, míg a negyedi- 

 ket kétoldalról veszi körül az erdő.* 



Az itt telelő madarak számában évek óta 

 óriási fogyatkozás mutatkozik. 



A házi veréb (Passer domesticus L.) mely 

 azelőtt csaknem káros mennyiségben volt itt, 

 hol gyermekkoromban — mintegy 60 évvel ez- 

 előtt — 20 — 30 darabot ejtettem el egy lövésre, 

 manap a régebbi állományának csak 10- — 

 20 o/o-ában van meg: a hol a verebek azelőtt 

 nagy pusztítást vittek véghez, — mint a fáczá- 

 nosnak, vagy a remizeknek széleire szögellő 

 földeken, kivált a búzában s árpában, — ott 

 most sokkal kisebb ugyan a kár, de az a ha- 

 szon is elveszett már, melyet a verebek a kár- 

 tékony rovarok irtásával hoztak ; alig lehet 

 már féregtől mentes gyümölcsöt nevelni. 



A czitìVìiì sármány { Emberiza citrinella L.), 

 mely különösen télen nagy csapatokban mutat- 

 kozott, megvan még ugyan, de a hol előbb 

 százak jelentkeztek, most csak 20-as, 30-as 

 csapatok láthatók. 



Csodálom, hogy a búbos pacsirtánál (Alauda 

 eristata L.) nem észleltem említésre méltó 

 megfogyatkozást. 



Az erdeimben fészkelő fekete ri (jó [Turdus 

 menda L.) a minimumra hanyatlott ; még a 

 léprigó (T. viscivorus L.) is ritkasággá vált. 



A süvöltő (P. pijìrììula L.) csak kemény te- 

 leken fordul elő s évről-évre gyérül. 



Azt természetesnek tartom, hogy a harká- 

 lyok kihalófélben vannak, mert fészkelő he- 

 lyeik az őserdőknek s velük a száraz odvas 

 fáknak kiirtásával elpusztultak — hiszen még 

 a csuszka (Sitta europaea L.) is, mely azelőtt 

 nagyon gyakori volt, már alig látható ; a fa- 

 kopáncsok, a zöld és a szürke küllő nagy ritka- 



* Ghynies s a liozzátartozó helységek környéke 

 eléggé termékeny kötött agyagtalajú halmos vidék, 

 mely egy mértföldnyire délfelé a Nyitra- és Zsitva- 

 völgybe laposodik el, még termékenyebbé s teljesen 

 síkká válva. 

 Aquila. IX. 



Meine Beobachtungen Ijeziehen sich nur auf 

 Ghiime!< und dessen Umgebung, speciell auf 

 meinen Majorats-Besitz, der aus vier Ortschaften 

 besteht, wovon drei am Waldrande gelegen, 

 eine von zwei Seiten mit Wald umgeben ist.* 



An den hier überwinternden Vögeln ist seit 

 Jahren eine ungeheure Abnahme bemerkbar. 



Der Spatz (Passer domesticus L.), der früher 

 in beinahe schädlicher Quantität hier war, wo 

 ich als Knabe vor circa 60 Jahren 20 — 30 auf 

 einen Schuss erlegte — ist auf 10 — 20% seines 

 früheren Standes reducirt, — wo früher die 

 Spatzen — in den am Fasangarten oder Ee- 

 misen angrenzenden Feldern — besonders im 

 Weizen- und Gersten-Anbari — viel verwüste- 

 ten, ist jetzt der Schaden wohl viel geringer, 

 aber der Nutzen, den die Spatzen durch Ver- 

 nichtung schädlicher Insekten leisteten, ist 

 auch verschwunden, — man kann kaum mehr 

 ein wurmfreies Obst erzielen. 



Der Ammerliiig (Emberiza citrinella L.), der 

 in grossen Flügen, namentlich im Winter vor- 

 kam, ist wohl noch hier, aber wo früher Hun- 

 derte, sind jetzt nitr 20—30 in einem Fluge zu 

 sehen. 



Bei der Haubenlerche (Alaudd cristuta) 

 wundert es mich, keine nennenswerte Abnahme 

 zu merken. 



Die Schwarz- Amsel (Tiinhis )tierula),v/elche 

 hier im Walde brütet, ist auf ein Minimum re- 

 ducirt, selbst die Misteldrossel (T. vixcieontsh.) 

 ist zur Seltenheit geworden. 



Der Donipfaffe (P purritula L.) kommt nur 

 in strengen Wintern hier vor und wird von 

 Jahr zu Jahr seltener. 



Von den Spechten, finde ich es natüiiich, 

 dass sie dem Aussterben nahe sind, denn ihre 

 Nistplätze wurden durch die Abnahme der Ur- 

 wälder, und daher der dürren, hohlen Bäume 

 zerstört, selbst die Spechtmeise (Sitla euro- 

 paea), welche früher hier sehr häufig war, 

 ist nur selten mehr zu sehen; Baut-, Grau- 



* Gliymes und die dazu gehörigen Ortscliaften 

 haben Hügelland, ziemlich frnclitbaren, gebundenen 

 Lehmboden, der sich eine Meile abwärts, im Nyitra- 

 und Zsitva-Thale verflacht, noch fruchtbarer und 

 ganz zur Ebene wird. 



