211 



kipusztulásnak néznek elébe a mezei pacchia 

 (Alauda awe)! si s) kivételével, mely egyik év- 

 ben számosabb, a másikban gyérebb, de egész- 

 ben véve mégis állandó létszámban marad, 

 minthogy a kalászos vetésekben s takarmány- 

 félék közt költ, tehát nem fenyegeti annyira 

 fészkét a pusztulás. 



A barázda billegelô (MotnriUa alba) csak 

 kivételesen fordul elő ; valamikor a legközön- 

 ségesebb madarak egyike volt, most pedig oly 

 ritka, hogy gyakran hetekbe telik, míg egyet 

 láthatni. Ennek is nyilvánvaló az oka ; e ma- 

 dár a házakon s azok környékén költ és fész- 

 két elszedik a gyermekek, a kik szerintem 

 egyedüli okai az apió madárság rohamos meg- 

 fogyatkozásának ; mert ha például vadászaim 

 egyike fészekszedésen rajta is kap egy fiút, a 

 törvény értelmében nem nyülhat hozzá, hanem 

 a szülőknek s a községelőljárónak kell őt fel- 

 jelentenie, a minek még egyetlen egyszer sem 

 volt foganatja : e bántatlanásg miatt nem ne- 

 velhetek két nagy kertemben féregtől mentes 

 gyümölcsöt ; mert bár kertjeimben hernyóznak 

 és tisztogatnak, a szomszédokéból átmásznak 

 vagy átrepülnek a kifejlett rovarok s petét rak- 

 nak ; e kár ellen a rovarevő madarakon kívül 

 nincs naás segítség. 



Lakásom mellett lévő fáczánosomban az- 

 előtt százával volt a filleinile (L. luscima), 

 most alig van 10 — 12; még a fáczántenyész- 

 téssel is föl kellett hagynom, mert a kert a 

 helység közelében lévén, nem volt megőriz- 

 hető, a gyermekek minden fészket megtaláltak, 

 s ha hébe-korba hoztak is tojást, az mind ki 

 volt már hűlve s nem lehetett belőle fiat köl- 

 teni. 



A ni/dkh'kriTn (Jijiíx lofiiiiitUt) régebl)en 

 meglehetősen gyakori volt — ma ritkán lát- 

 ható. 



Nem értem, miért mutatkozik a vonuló rigó- 

 féiéknél — Twdidae — is fogyatkozás, ha 

 csekély mértékben is. A T. musicust s iliacust 

 lövik a szőlőcsőszök, de ez nem árt sokat ; a 

 feiiyó'rigó (Turdus pilaris) is, melyet az észa- 

 kibb megyékben mint azelőtt, úgy most is tö- 

 megesen fognak el, nálunk, ha nem is minden 

 télen, de nagyon gyakran s nagy számmal je- 

 lentkezett, — most az ilyen telek ritkák. 



Aussterbe-Etat mit Ausnahme der Feldlerche 

 (Alauda an'Cii^ii-^), welche in manchen Jahren 

 zahlreicher, in anderen weniger häufiger ist, 

 doch ziemlieh den gleichen Stand behält, weil 

 sie in Halmfrüchten und Futtergräsern nistend 

 weniger dem Ausnehmen der Nester aus- 

 gesetzt ist. 



Die Baclistclze (Motacidla alba) kommt hier 

 nur ausnahmsweise vor ; gehörte hier zu den 

 allergewöhnlichsten Vögeln, jetzt ist sie so sel- 

 ten, dass oft Wochen vergehen, bis man eine 

 sieht. Der Grund liegt auf der Hand, sie brüten 

 in und um Gebäude und werden zur Beute 

 der Kinder, die überhaupt glaube ich die ein- 

 zige und alleinige Ursache der so rapiden Ab- 

 nahme der kleinen Vogelwelt sind ; denn wenn 

 beispielsweise einer meiner Jäger einen Buben 

 beim Nest-Ausnehmen findet, darf er ihm laut 

 Gesetz nichts anhaben, sondern muss ihn den 

 Eltern iind Ortsrichtern anzeigen, was noch in 

 keinem einzigen Falle einen Effect gehabt hat. 

 Zufolge dieser Straflosigkeit kann ich in meinen 

 zwei grossen Obstgärten kein wurmfreies Obst 

 erziehen ; obwohl meine Gärten abgeraupt und 

 gepflegt werden, kriechen oder fliegen von den 

 Nachbarn die ausgebildeten Insekten herüber 

 und legen Eier ; zur Verhütung dieses Schadens 

 giebt es keine Abhilfe, als die Insekten fressen- 

 den Vögel. 



In meinem bei meiner Wohnung gelegenen 

 Fasangarten gab es früher Hunderte von Nach- 

 tigallen (L. luscinia), jetzt giebt es kaum 10 

 bis 12; selbst die Fasanzucht musste ich auf- 

 geben, weil der Garten, nahe am Orte gelegen, 

 nicht zu schützen war, die Kinder fanden jedes 

 Nest, und wenn hie und da Eier gebracht wur- 

 den, waren diese immer ausgekühlt und konn- 

 ten daraus keine jungen Vögel erzogen werden. 



Der Wendehals (Jynx toniuillus) war früher 

 ziemlich häufig, jetzt selten zu sehen. 



Warum unter den Drosseln — Turdidae — 

 Zugvögel, eine wohl geringe, aber doch eine 

 Abnahme bemerkbar ist, begreife ich nicht ; es 

 werden wohl — musicus, Iliacus — von den 

 Weingarten-Hütern geschossen, das ist jedoch 

 nicht so bedeutend, ebenso der Krammels- 

 i'ogel (Turdus pilaris), der in den nördlichen 

 Comitaten früher und auch jetzt massenhaft 

 gefangen wurde und wird, war hier, wenn auch 

 nicht jeden Winter, jedoch sehr oft und zahl- 

 reich erschienen, jetzt sind solche Winter 

 selten. 



