215 



kcsztìlékeket az egyes omber azelőtt nem tudott 

 megszerezni. 



E körülményeket tartom a rohamos fogyás 

 okának. 



Miután igy már összeszedegettem régi vadá- 

 szati emlékeimet, rátérek a fecskére (Hiruiulo 

 rustica). Egy telet Spanyolország déli részén 

 és Maroccóban töltöttem, egyet a Saharában 

 vadászati expediczión, egyet pedig Egyptomban. 

 1859-ben egész 'télen át sem Spanyolország 

 déli részén, sem Maroccóban nem láttam egyet- 

 len fecskét sem, csak Gibraltárban véltem né- 

 hányat láthatni, de ezek Merops apiasler-ek 

 voltak. 



Mikor haza felé utaztam vonaton a Crao 

 nevű teljesen kopár, diónyi kavicscsal borított 

 pusztaságon keresztül La Gunquera felől Mar- 

 seillebe, azt beszélték, hogy a fecskék ott a 

 föld szinén vonulnak éjjelenként a határos 

 Camov(jue-\g és hogy egy évvel ezelőtt két 

 méternyi magasságig feszített hálókban (fides 

 penes auetorem) 18 millió fecskét fogtak ; azóta 

 olvastam, hogy bár a hálókat jelentékeny költ- 

 séggel magasabbakká tették, sohasem tudtak 

 13 milliónál többet fogni. 



1857 telén vadászexpedicziót vezettem a 

 Saharába s Algíron át való odautaztomban 

 1856 decz. végén, valamint a Tuniszon át való 

 visszautazásom idején 1857 április végén nem 

 láttam fecskét, mert az deczemberig már lígy 

 a Sahelt, az Atlast valamint a Saharát is átre- 

 pülte volt s már telelő állomására, Sudánba 

 érkezett, visszatértemkor, április végén pedig 

 már Európában volt. 



1 SßQ-ben Egyptomliau voltam Assuanig 1 869 

 nov. végétől 1870 februárjáig a nélkül, hogy 

 vadásztam volna s a pyramisok körül a mi 

 fecskéinknek akkora seregeit láttam, hogy ily 

 tömeget eddig lehetetlennek tartottam ; továbbá 

 El Beleane-ben — mintegj' 200 kilométernyíre 

 Caírótól — jóval kisebb tömeget láttam, azon- 

 kívül az Egyptomban honos fecske- és Merops- 

 fajokat; itt meg kell jegyeznem, hogy ez utam 

 alatt nem volt velem fegyver, tehát nem lőhet- 

 tem fecskét — de abban biztos vagyok, hogy 

 az a két nagy sereg, a melyet láttam, a mi 



konnte sich vorher der Einzelne nicht an- 

 schaffen. 



Diese Umstände halte ich für den Grund der 

 rapiden Abnahme. 



Nun ich meine alten Jäger-Erinnerungen 

 ausgekramt habe, komme ich auf die Schwalbe 

 (Himiido rustica). Ich habe einen Winter im 

 Süden von Spanien und Marocco — einen in 

 der Sahara auf einer Jagdexpedition — und 

 einen in Egypten zugebracht. Den ganzen 

 Winter hindurch im Jahre 1859 sah ich weder 

 im Süden von Spanien, noch in Marocco eine 

 Schwalbe, nur in Gibraltar vermeinte ich 

 welche zu sehen, es waren jedoch Merops 

 apiaster. 



Als ich auf der Heimreise mit der Eisen- 

 bahn durch den Crao (eine vollkommen vege- 

 tationslose, mit nussgrossen Steinen bedeckte 

 Wüste) von La Junquera nach Marseille fuhr, 

 sagte man mir, dass die Schwalben dort bei 

 der Nacht am Boden, bis in die anstossende 

 Camargue zögen, und das Jahr bevor habe 

 man Netze zwei Meter hoch aufgestellt und 

 (fides penes auetorem) 18 Millionen Schwalben 

 gefangen ; seitdem habe ich gelesen, dass ob- 

 wohl man che Netze mit bedeutenden Kosten 

 erhöht hat, man es nie mehr über 13 Millionen 

 gebracht habe. 



Im Winter 1857 machte ich eine Jagdexpe- 

 dition in die Sahara, und sah auf der Hinreise 

 über Algerien Ende December 1856 und auf der 

 Eückreise über Tunis Ende April 1857 keine 

 Schwalbe, weil sie im December sowohl den 

 Sahel, Atlas, als che Sahara schon überflogen 

 hatten und im Sudan zu ihrem Winterauf- 

 enthalte schon eingetroffen sind, bei meiner 

 Eückreise dagegen Ende April bereits in Eu- 

 ropa waren. 



Im Jahre 1869 war ich in Egypten bis As- 

 suan (von Anfang November 1869 bis Februar 

 1870), ohne zu jagen, sah um die Pyramiden 

 herum solche Schwärme von unseren Schwal- 

 ben, wie ich sie in solcher Menge nicht für 

 möglich gehalten habe, ferner in El Baleane — 

 beiläufig 200 lülometer weit von Cairo, — 

 einen bedeutend kleineren, — sonst die in 

 Egypten heimischen Schwalben und Merops- 

 Gattungen ; hiebei muss ich bemerken, dass 

 ich wäkrend dieser Eeise kein Gewehr mit- 

 führte, daher keine Schwalbe schoss, dessen 

 bin ich jedoch sicher, dass die zwei grossen 

 Schwärme, welche ich sah, aus unseren heimi- 



