221 



elintézni valót talált magának. Hirtelen bökött 

 egyet az egyik fiókán, ez hamarosan kifelé for- 

 ditá farát, egy nyomintással kiszoritá exeremen- 

 tnmát, melyet csőrével az anyóka azonnal fel- 

 fogott s a t- zabádba kirepülve leeresztett. Egy 

 alkalommal láttam, bogj' az anyafeeske elté- 

 vesztvén felfogását, az aláeső hulladék után 

 rohant, a nélkül azonban, hogy utolérhette 

 volna, mivel az oszlopfal és szék közé hullott. 



A vendéglős úgy vélekedék, hogy nem min- 

 denik feeskepár ilyen rigorosus s tényleg a 

 fészkek egyike alá egy darab vastag kéreg- 

 papír volt alkalmazva. — H. 0. 



Fészek a szobai tükör rámáján. 



Nevezett évben egyik füsti fecskepá]-, ugyan- 

 csak a városliget emiitett vendéglőjében, az osz- 

 lop helyett, a belső különszobában, a nagy tükör 

 gazdagon ékesített arany rámájának alsó felét 

 választá fészkelési helyül ; a vendéglős teljesen 

 szabadjára hagyta őket s ők kiköltéks felnevel- 

 ték fiókáikat nem egészen embermagasságnyira 

 levő fészekben, nem gondolva csörömpöléssel, 

 csörgéssel, lármával és dohánygözzel, a melyek 

 különösen esős napokon igen erősek valának. 

 Kedvezőtlen időjáráskor a fecskék a belsőséggel 

 az üveg nélkül való ablakréseken, részben pe- 

 dig még a kályhakürtők számára szánt kerek 

 nyilasokon át is közlekedtek. A legnagyobb 

 mértékben jellemző az a körülmény, hogy a 

 sokszor népes és igen vegyes elemekből álló 

 közönség gyönyörűségét találta a kedves mada- 

 rak sürgés-forgásában és a szülők a magukkal 

 hozott gyermekeket a fecskék iránti szeretetre 

 és kíméletre oktatták. — H. (). 



A vándorló fészek. 



Egyike a legkedvesebl) fecsketörténeteknek 

 azonban bizonyára a vándo7Íó fészek. Abban 

 az idől)en, midőn még én nemes Szeged váro- 

 sát a magyar országgyűlésen képviseltem volt, 

 a tiszai gőzösök egyike e városnál telelt, de 

 járatait tavaszszal csak nagyon későn kezdhette 

 meg. Egy fecskepárocska, a gőzös ezen tétlen- 

 ségét felhasználta, fészkét a kerékdob külső 

 oldalára odaépíté és kotlási miveletét meg- 

 liezdé. A kapitány szigoraan megrendelé a 

 matrózoknak, hogy a madarakat kíméljék, a 

 mit különben azok amiigy is, maguk jószántá- 

 ból is tettek volna, A gőzös megkezdte járatait 



es ab, machte sich aber an den schon halb- 

 befiederten Jungen zu schaffen. Plötzlich stupfte 

 sie das eine der Jungen, dieses wandte sich 

 mit dem Steisse nach aussen, drückte, worauf 

 die Mutterschwalbe das Excrement mit dem 

 Schnabel ergiff, ins Freie flog und es fallen 

 Hess. In einem Falle beobachtete ich, dass die 

 Mutterschwalbe den Griff verfehlte, dem fal- 

 lenden Excrement nachstürzte, ohne es aber 

 erlangen zu können, weil es zwischen Säulen- 

 wand und Stuhl fiel. Der Gastwirth meinte, 

 dass nicht jedes Schwalbenpaar so rigoros ist, 

 und thatsächlieh war unter einem der Nester 

 ein Stück Pappendeckel angebracht. — 0. H. 



Das Nest am Rahmen des Spiegels im Zimmer. 



Im genannten Jahre und im nämlichen Wü'ths- 

 haus wählte ein Rauchschwalbenpaar statt dem 

 Capital den unteren Theil des reich verzierten 

 und vergoldeten Rahmen des grossen Spiegels 

 im inneren n Extrazimmer» ; der Wirth Hess die 

 Schwalben gewähren und diese erbrüteten und 

 erzogen ihre Jungen in nicht ganz Manneshöhe, 

 unbekümmert um Geklirr, Gerassel, Lärm und 

 Tabaksqualm, welche an regnerischen Tagen 

 sehr stark waren. Bei üblem Wetter verkehrten 

 die Schwalben mit dem Innern durch Fenster- 

 theile ohne Glas, zum Theil sogar durch runde 

 Löcher, welche für Ofenröhren bestimmt wa- 

 ren. Im höchsten Grade charakterisirend ist 

 der Umstand, dass sich das oft grosse und aus 

 sehr gemischten Elementen bestehende Publi- 

 cum an dem Treiben dieser lieben Vögel er- 

 götzte und die mitgebrachten Kinder zur Liebe 

 und Schonung der Schwalbe anleitete. — 0. IL 



Das ambulante Nest. 



Eine der lieblichsten Schwalbengeschichten 

 ist aber ganz gewiss das miiliulante Nexl. Zur 

 Zeit, als ich noch die edle Stadt Szeged im 

 Ungar. Reichstage repräsentirte, ül)erwinterte 

 einer der Tiszadampfer bei dieser Stadt, konnte 

 aber seine Fahrten erst sehr spät im Frühjahre 

 aufnehmen. Ein Schwalbenpärchen benützte 

 nun diese Ruhe des Dampfers dazu, sein Nest 

 auf der Aussenseite des Radkastens anzubringen 

 und das Brutgeschäft zu beginnen. Der Capitan 

 befahl strengstens, die Vögel zu schonen, was 

 übrigens die Matrosen auch freiwillig thaten. 

 Der Dampfer begann seine Fahrten hin und 



