254 



Synoicus lodoisise, Vkreaüx et Des Murs, 

 Eev. et. Mag. Zool. 1862. p. 225. pl. XL (Lom- 

 bardie). 



ScLATER, Ibis 1862. p. 380; Saunders Ibis 

 1869. p. 393; Salvin et Sclater, Ibis 1877. p. 

 129. GiGLiOLi, Ibis 1881. p. 186. 



Madarász Gy. szerint Cotwrnix coturmx X 

 Per dia: cinerea L. «Magyarázó etc.» 1891. 

 p. '92. Sárosmegye, Magyarország, Nemzeti 

 Múzeum. 



Herman Ottó szerint a (lot. coturníx sötét 

 szinváltozata, Ogilvie Grant «Cat. of the Game 

 Birds» Brit. Mus. 1893. p. 234., az « Aquila VL 

 230. lapján jegyzete nyomán kiigazítva. Ugyan- 

 itt még jelezve lett az a nagyon sötét alak Nagy- 

 becskerekről — a M. 0. K. gyűjteményében. 



Ennek a képnek a kivitele — talán eddig a 

 legjobb erre a szinváltozatra nézve, mintha 

 csak teremtve lett volna Nécsey számára, mi- 

 vel itt valósággal kéjelgett a minutiozus rész- 

 letekben. MADARÁsz-t njálvánvalóan a bőr ki- 

 tágítása és a világos szárfoltok megkeskenye- 

 dése — a mi a Perdixre emlékeztet — vezette 

 félre. A Franklin-Társulat művészeti osztályá- 

 nak reproduktiója a legpontosabban visszaadja 

 az eredetinek minden előnyét és hibáját. 



2. Aianda arborea L. 1759. subspecies (?) 

 Cherneli 1895. VIIL tábla. 



Eredetileg az «Ornithologische Monatsbe- 

 richte» IH. (1895.) 9. sz. 143. lapján, azután 

 dr. Almássy Gy.-IőI az «Aquila» III. (189G.) 

 209 — 216. lapján igen behatóan tárgyalva. 



Mint feltűnőbb világosabb formának Almássy 

 1. h. a következőképpen adta meg a diagnó- 

 zist: «Alaudse arborese L. similis, sed colore 

 supra pallidiore minus rufescente ; ductu su- 

 perciliari, mento, pectore et abdomine albo ; 

 primarum remigum margine exteriőre, tectri- 

 cium superiorum, alulae, rectricium maculis 

 apicalibus albis ; rostro longiore, maxilla, pro- 

 ducta mandibulam curva acumine excedente 

 distinguenda. » A typusok a Temes-megyében 

 levő deliblali futóhomokról erednek. Chernél 

 gyűjteménye, 1895. Ennek a képnek a kivitele 

 is mutatja a Nécsey modorának minden elő- 

 nyét és hibáját; az ágon ülő pacsirta — mivel 

 perspektívában van, el van hibázva; a repro- 

 ductió pontos. Chernél ezt a formát főmű- 

 vében üM. 0. Madarai etc. 1899.» p. 633. nem 

 vette subspecziesnek, hanem A. arborea alatt 

 csak az ia^odalom szempontjából érintette. 



Sjjnoicuíi lodoisise. Verraux et Des-Murs, 

 Eev. et Mag. Zool. 1862. p. 225. pL XL (Lom- 

 bardie.) 



SoLATER, Ibis 1862, p. 380; Saunders Ibis 

 1869, p. 393; Salvin et Sclater. Ibis 1877, 

 p. 129. Giglioli, Ibis 1881, p. 186. 



J. Madarász als Coiurnix cotuniix X Perdix 

 ciiicrca L. in «Erläuterungen etc. » 1891, p. 99. 

 Com Sái-os, Ungarn. National-Museum. 



Otto Herman, als dunkle Farbeiivarietät von 

 Cotuniix cotuniix laut Ogilvie Grant, «Cat. 

 of the Game Birds», Brit. Mus. 1893, p. 234. 

 Fufisnote, berichtigt in «Aquila» VI, p. 236. 

 Hiezu auch die sebi- dunkle Form aus Nagy- 

 Becskerek — Coll. U. 0. C. — angezeigt. 



Die Ausführung dieses Bildes, wahrschein- 

 lich bis jetzt des besten dieser Fai-benänderung, 

 war für Nécsey wie geschaffen, da er im minu- 

 tiösen Detail förmlich schwelgte. Madarász 

 wurde offenbar dui'ch Dehnung des Balges und 

 besonders durch die Verschmälerung der lich- 

 ten Scbaftflecken, welche an Prrdix erinnern, 

 iiTegeführt. Die Eeproduction durch die Kunst- 

 abtheilung des Franklin-Institutes wiedergiebt 

 aufs Genaueste alle Vorzüge und Mängel des 

 Originales. 



2. Alauda artiorea L. 1758. subspecies (?) 

 Cherneli. 1895. Tafel MJl. 



Ursprünglich in «Ornithologische Monats- 

 berichte III. (1895), Nr. 9, p. 143» ; ferner 

 Almásy, Dr. G. v. in «Aquila» III. (1S96Ì, pag. 

 209—216 sehr eingehend behandelt. 



Als auffallendere lichte Form durch Almásy — 

 1. c. — wie folgt diagnosticiert : «Alaudne 

 arhoreue L. similis, sed colore supra pallidiore 

 minus rufescente ; ductu superciliari. mento, 

 pectore et abdomine albo ; primarum remigum 

 margine exteriőre, tectricium superiorum, alulai, 

 rectricium maculis apicalibus albis ; rostro lon- 

 giore, maxilla, producta mandibulam ci;rva 

 acumine excedente distinguenda.» Die Typen 

 stammen aus dem Flugsandgebiet Delibi al, 

 Comitat Temes. Coli. Chernél 1895. Die Aus- 

 fülnung dieses Bildes zeigt auch alle Vorzüge 

 und Fehler der Manier Nécsey's ; die auf dem 

 Ast sitzende Lerche ist, weil perspectiviseh. 

 verzeichnet ; die Eeproduction ist genau. Cher- 

 nél hat die Form in seinem Hauptwerke «M. 0. 

 Madarai etc. 1899» pag. 633 nicht als Sub- 

 species, sondern unter A. arborea l)los litera- 

 risch aufgenommen. 



