li 



bességére. Helm F. volt a kezdeinényező ; a 

 sebesség megállapítására fölhasználja a posta- 

 galambokkal es más madarakkal való közvetlen 

 kísérletek útján nyert eredményeket, a magas- 

 ságot illetőleg pedig utal a léghajüsok megfigye- 

 léseire, melyek szerint a felsőbb regiókban igen 

 alacsony hőmétséklet uralkodik s bogy ott vo- 

 nulókkal nem lehet találkozni. Ennek nyomán 

 LucANUs F. közölt igen figyelemre méltó ada- 

 tokat a léghajósok megfigyelései és saját kísér- 

 letei alapján. Arra az eredményre jut, hogy a 

 vonulók rendesen 1000 méter relatív magassá- 

 gon alul és mindig a legalacsonyabb felhők 

 alatt vonulnak, mert kísérletek útján nyert ered- 

 mények bizonyítják, hogy a madár csak akkor 

 tud tájékozódni, ha látja a földet. Nagyobb ma- 

 gasságba már csak azért se kell emelkednie, 

 mert 1000 métes relatív magasságon túl a 

 messzelátás a leghajósok tapasztalata szerint 

 már csökken. 



A rendelkezésre álló anyag még csekély ugyan, 

 de már ebből is látható, hogy az ilynemű pozi- 

 tív adatokat nyújtó megfig3'elések és kísérletek 

 döntő szerepet fognak játszani a vonulás tör- 

 vényeinek megállapításában, a mennyiben a régi 

 becslések és legtöbbször csak föltevéseken ala- 

 puló számítások helyett positiv tényeket nyúj- 

 tanak a következtetés számára. 



Még egy kérdésre kell evvel az iránynyal 

 kapcsolatban kiterjeszkednünk. A biológiai 

 irány képviselői általában kevésre becsülik az 

 első érkezést, illetőleg iitolsó mutatkozást jelölő 

 megfigyelési adatokat. Homeyee szerint ezek 

 csak harmadik vagy negyedik sorban következ- 

 nek, dr. Madakász Gyula pedig idézett érteke- 

 zésében hasznavehetetlen laptölteléknek tartja 

 őket. Palmen is csak alárendelt fontosságot 

 tulajdonít nekik. A mi véleményünk más, és 

 a következőkben megkíséreljük álláspontunkat 

 megokolni. > 



Az aviphœnologia feladata a madárvonulást 

 előidéző — mondhatjuk előidézett — körül- 

 mények felismerése, végső okainak ha nem is 

 teljes kiderítése, de legalább annyira való meg- 

 közelítése, a mennyire a többi tudományág 

 meg tudja közelíteni a maga problémáit. Na- 

 gyon természetes, hogy e végezel érdekében 



und Schnelligkeit des Wanderfluges. Die Iní- 

 cíatíve ergriff F. Helm ; zur Ermittelung der 

 Schnelligkeit bediente er sich derjenigen Kesul- 

 tate, welche durch Experimente mit Brieftauben 

 und anderen Vögeln gewonnen wurden, bezüg- 

 lich der Höhe verweist er auf die Beobachtungen 

 der Luftschifl'er, laut welchen in den höheren 

 Regionen sehr niedrige Temperaturen herrschen 

 und dort keine Zugvögel zu treffen seien. Nach 

 ihm machte F. v. Lucanus sehr beachtungs- 

 werthe Mittheilungen auf Grund der Beobach- 

 tungen von Luftschifíérn und eigener Experi- 

 mente. Er kommt zu dem Eesultate, dass die 

 Zugvögel im allgemeinen unter 1000 Meter re- 

 lativer Höhe xmd immer unter den niedrigsten 

 Wolken ziehen, indem experimentell erhaltene 

 Beweise dafür sprechen, dass sich der Vogel 

 nur dann orientieren kann, wenn derselbe die 

 Erde in Sicht hat. Sich in grössere Höhen zu 

 erheben hat er schon deshalb nicht nöthig, weil 

 die Fernsicht nach Erfahrung der Luftschiffer 

 über 1000 M. relativer Höhe schon abnimmt. 

 Das zur Verfügung stehende Materiale ist 

 zwar noch gering, aber schon aus diesem ist zu 

 ersehen, dass derartige positive Angaben er- 

 gebende Beobachtungen und Experimente in 

 der Bestimmung der Zugsgesetze eine entschei- 

 dende Eolle spielen werden, indem dieselben 

 an Stelle der früheren Abschätzungen und zu- 

 meist auf Hypothesen beruhenden Berechnun- 

 gen der Schlussfolgerung positive Daten liefern. 

 Noch eine Frage müssen wir in Verliindung 

 mit dieser Eichtung berühren. Die Anhänger 

 der biologischen Eichtung schätzen im allge- 

 meinen die Daten über die erste Ankunft, re- 

 spektive über den Abzug gering. Nach Homeyer 

 folgen sie erst in dritter und vierter Linie, 

 Dr. Julius Madaeász aber hält sie in seiner 

 zitierten Abhandlung geradezu für unnützes 

 Zeitungsfüllsel. Auch Palmen schreibt ihnen 

 nur eine untergeordnete Eolle zu. Unsere Mei- 

 nung ist eine andere und in folgendem wollen 

 wir versuchen unseren Standpunkt zu moti- 

 vieren. 



Die Aufgabe der Aviphänologie ist das Er- 

 kennen derjenigen Umstände, die den Vogel- 

 zug verursachen — sozusagen verursachten — 

 das Aufklären der Ursachen, wenn auch nicht 

 vollständig, so doch annähernd so weit, als die 

 übrigen Wissenscliafts-Zweige ihre Probleme 

 anzunähern im stände sind. Es ist sehr natür- 

 lich, dass im Interesse dieses Zweckes der Ver- 



