19 



ismerni kell a vonulásnak egészen a részle- 

 tekbe terjedő lefolyását. A részleteket épen a 

 biológiai irány szolgáltatja, de világos, hogy 

 egy ilyen, egyes fajoknál óriási területekre 

 kiterjedő és mindenütt más és másféleképen 

 módosuló tünemény teljes megismerésére ezek 

 a részletek nem elegendők. Kell tehát egy oly 

 mozzanatot keresni a tünemény lefolyásában, 

 a mely több-kevesebb biztossággal megragad- 

 ható, az illető helyre mindig jellemző és főleg 

 más helyekről nyert ily adatokkal könnyen 

 összehasonlítható. Ilyen mozzanat pedig csak 

 egy van, az érkezés ill. elköltözés napja. 

 Tagadhatatlan, hogy épen ennél lehet a leg- 

 lelkiismereteKebb megfigyelő is leginkább téve- 

 désnek kitéve, de mivel ez megtörténik miii- 

 (h'ii egyes megfìgucìovd kivétel nélkül, az 

 ebből származó hiba egy csekély határok kö- 

 zött ingadozó állandó mennyiség, a mely az 

 eredményre, az adatok viszonylagos eloszlására 

 befolyást nem gyakorol. A lehetőleg pontosan 

 megállapított érkezési adat ill. középszám 

 sohasem czél, hanem csak eszköz. Az érkezési 

 és elköltözési adatok a vonulás nagy területen 

 való lefolyásának a megismerésére szolgálnak^ 

 s mint ilyenek, ha nem is szükségesebbek, de 

 legalább is épen olyan szükségesek, mint a 

 vonulás lefolyására és a vonulást kisérő körül- 

 ményekre vonatkozó megfigyelések. 



Az újabb biológiai irány, melyet zoogeo- 

 graphikusnak is lehetne nevezni, mivel a pro- 

 bléma megközelíthetése czéljából igénybe veszi 

 a zoogeographia s ezzel kapcsolatban a palte- 

 ontologia és geologia eredményeit, megfigyelé- 

 seket már egyáltalában nem gyűjt. A régibb 

 biológiai irány által teremtett alapon dolgo- 

 zik tovább már tisztán speculativ szellemben. 

 Kevesebbet foglalkozik a vonulás okaival, in- 

 kább a vonulás genesisével. Palmen ezt így 

 fejezi ki : * d Arra a kérdésre, hogy mi indította 

 jelenlegi vonulóink őseit a vonulásra, talán 

 sohase lehet megfelelni, de a descendenctheoria 

 alkalmazásával ez nem is szükséges, mert ez- 

 zel a kérdés igy módosul, milyen okokból és 

 miiven formában keletkezett a vonulás .s':o- 



* Om foglarnes fl3'ttingsvägar. Stockholm, 1874'. 

 Német kiadás. Die Zugstrassen der Vögel. Leipzig, 

 1886. 



lauf des Zuges bis in seine Details bekannt 

 sein muss. Die Einzelheiten liefert gerade die 

 biologische Eichtung, doch ist es einleuchtend, 

 dass zur vollständigen Kenntnis einer Erschei- 

 nung, die sich bei einzelnen Arten auf riesige 

 Gebiete erstreckt und sich überall anders gestal- 

 tet, diese Details nicht genügen können. Es muss 

 daher im Verlaufe der Erscheinung nach einem 

 Moment gesucht werden, das mit mehr weniger 

 Gewissheit erfasst, den betreiïenden Ort jedes- 

 mal charakterisiert und hauptsächlich mit den 

 von anderen Orten erhaltenen Angaben leicht 

 zu vergleichen ist. Es gibt nur ein solches Mo- 

 ment, den Tag der Ankunft, beziehungsweise 

 des Abzuges. Unstreitig kann gerade bei die- 

 sem auch der gewissenhafteste Beobachter am 

 meisten Irrtümern ausgesetzt sein, weil dies 

 aber ausnahmslos bei jedem Beohaeider vor- 

 kommt, ist der daraus entstehende Fehler eine 

 zwischen engen Grenzen schwankende constante 

 Grösse, welche auf das Resultat, auf die relative 

 Verteilung der Angaben keinen wesentlichen 

 Einfluss ausüben kann. Das möglichst genau 

 konstatierte Ankunftsdatum, beziehungsweise 

 die Mittelzahl ist niemals Zineck, sondern nur 

 Mittel. Die Ankunfts- und Abzugs- Angaben die- 

 nen zur Kenntnis des Verlaufs des auf grossem 

 Gebiete stattfindenden Zuges und sind als sol- 

 che — wenn auch nicht notwendiger — doch 

 gewiss ebenso notwendig, wie die Beobachtun- 

 gen des localen Verlaufs des Zuges. 



Die neuere biologische Richtung, die auch 

 zoogeographische genannt werden könnte, weil 

 sie zum Annähern des Problems die Resultate 

 der Zoogeographie und mit ihr auch die der 

 Paläontologie und Geologie benützt, sammelt 

 gar keine Beobachtungen. Sie schreitet auf dem 

 durch die ältere biologische Richtung gebahn- 

 ten Wege weiter in rein spekulativem Sinne. 

 Sie befasst sich weniger mit den Ursachen des 

 Ziehens, als mit der Genesis des Zuges. Palmen 

 drückt dies folgendermassen aus: * «Die Frage, 

 was die Vorahnen unserer gegenwärtigen Zug- 

 vögel zum Ziehen veranlasste, kann vielleicht 

 niemals beantwortet werden, aber es ist mit 

 Hilfe der Deszendenz-Theorie auch gar nicht 

 notwendig, weil sich durch sie die Frage dahin 

 ändert, aus welchen Ui'sacheu und in welcher 



* Om foglarnes flyttingsväger. Stockholm. 1874 

 Deutsche Ausgabe : Die Zugstrassen der Vögel. Leip- 

 zig, 1886. 



