25 



fecske tavaszi vonulását Magyarországon már 

 idestova teljesen ismerjük. 



A másik utat szintén Herman Ottó mutatta 

 meg. «A füsti fecske tavaszi vonulásáról» — 

 Aquila I. 1894. pag. 9. — czimü alapvető érte- 

 kezésében összeszedte az összes akkor ismeretes 

 adatokat s azokat összehasonlította, s a tanú- 

 ságok igazolták a módszer helyességét. Jelen- 

 leg ismét egy nagyobb szabású ily feldolgozás 

 van folyamatban a Magyar Ornithologiai Köz- 

 pontban : a kakukra vonatkozik és annak egész 

 elterjedési körére terjed ki. Ennek a befejezése 

 után ismét más és más vonulási typushoz tar- 

 tozó fajok vonulása — tavaszi és őszi — kerül 

 vizsgálat alá, mivel ily módon megismerjük a 

 vonulásnak fajok és területek szerinti módo- 

 sulását, jórészben a meteorológiai viszonyok 

 befolyását, a localis hatásokat stb. szóval min- 

 dent, a mi a további következtetésnek alapul 

 szolgálhat. 



Jól ismerjük azokat a nehézségeket, a melyek 

 minduntalan föl fognak merülni azon a csapá- 

 son, melyen elindultunk, s nem is áltatjuk 

 magunkat azzal, hogy azokat minden egyes 

 esetben el fogjuk majd háríthatni, de ha — a 

 legi'osszabb esetet véve — csak annak a belátá- 

 sára jutnánk is, hogy rossz irányban indultunk, 

 mimkánk akkor sem lesz elveszve a tudo- 

 mányra nézve. Egy tapasztalattal és, sok a kuta- 

 tás folyamán előálló tanúsággal gazdagabb 

 lesz a tudomány, alapjául a jövendő kutatás- 

 nak. Ha nem sikerült az egyik kísérlet, sike- 

 rülni fog a másik, ha nekünk nem, sike- 

 rülni fog másnak. Nem képzelhetjük, hogy épen 

 a madárvonulás volna az egyetlen tünemény, 

 a melj'nek a törvényeit meg ne lehessen álla- 

 j)itani. Az a körülmény, hogy a végső ok talán 

 örökre titok marad, egyáltalában nem vonhatja 

 maga után a kérdés teljes elejtését ; törvényei- 

 nek ismerete nélkül hézag marad természet- 

 tudományi ismereteinkben, mely éppen a tüne- 

 mény sokszerü kapcsolatánál fogva nem egy 

 téren éreztetné zavaró hatását a természet- 

 tudományok további fejlődésében. 



schwalbe in Ungarn schon ab und zu vollstän- 

 dig bekannt ist. 



Den zweiten Weg wies ebenfalls Otto Herman 

 an. In seiner Fundamental- Abhandlung «Der 

 Frühjahrszug der Raiichschwalbe» — Aquila I. 

 1894, S. 9. — sammelte er sämmtliche bis da- 

 hin bekannte Daten, verglich dieselben und 

 durch die Ergebnisse wurde die Eichtigkeit der 

 Methode gerechtfertigt. Gegenwärtig ist in der 

 Uug. Ornith. Centrale wieder eine grösser an- 

 gelegte Bearbeitung im Ziige ; selbe bezieht 

 sich auf den Kuckuck und umfasst dessen gan- 

 zes Verbreitungsgebiet. Nach Beendigung die- 

 ser kommt wieder der Zug — Frühjahrs- und 

 Herbstzug — anderen Zugstypen angehören- 

 der Arten zur Beobachtung, weil auf diese 

 Weise die Modifikation des Zuges nach Arten 

 und Gebieten, zum grossen Teile der Einfluss 

 der meteorologischen Verhältnisse, die lokalen 

 Wirkungen u. s. w. bekannt werden, mit einem 

 Worte alles das, was weiteren Schlussfolgerun- 

 gen als Basis dienen kann. 



Im vollen Bewusstsein jener Hindernisse, 

 die auf dem nunmehr betretenen Pfad fort- 

 während auftreten werden, und ohne uns der 

 Hoiïnung hinzugeben, sie alle in jedem Falle 

 beseitigen zu können, ist unser Wirken auch 

 dann noch nicht für die Wissenschaft verloren, 

 wenn wir — den schlechtesten Fall genom- 

 men — auch nur zu der Einsicht kämen, in 

 unrechter Eichtung geschritten zu sein. Um 

 eine Erfahrung und um viele im Laufe der 

 Forschung sich ergebende Lehren als Basis 

 künftiger Forschungen ist die Wissenschaft 

 bereichert worden. Wenn ein Versuch schei- 

 tert, gelingt ein anderer, gelingt er uns nicht, 

 so gelingt er anderen. Es ist nicht einzusehen, 

 warum gerade der Vogelzug die einzige Erschei- 

 nung wäre, deren Gesetze sich nicht feststellen 

 Hessen. Der Umstand, dass die letzte Ursache 

 vielleicht ewig ein Geheimnis bleibt,kann durch- 

 aus nicht zum gänzlichen Aufgeben der Frage 

 führen ; ohne Kenntniss ihrer Gesetze bleibt 

 eine Lücke in unseren naturwissenschaftlichen 

 Kenntnissen, die eben wegen dem vielseitigen 

 Connexe dieser Erscheinung, wohl auf so man- 

 chem Gebiete in der weiteren Entwicklung der 

 Naturwissenschaften von störendem Einflüsse 

 wäre. 



Aquila. X. 



