29 



stændigheder altfor slore og kraftfulde til at man skulde antage 

 dem for at være af tamme Dyr. Hvad Levningerne af Hesten og 

 Geden fra Krabbesholm angaaer, da er der allerede ovenfor til- 

 strækkelig antydet det Tvivlsomme i disses Forhold til de ovrige 

 Dyreknokler. 



Til Afgjorelse af Sporgsmaalet om Urindvaanernes mulige 

 stadige Ophold hele Aaret rundt paa eet og samme Sted, afgive 

 allerede Kjokkenmoddingernes Storrelse ialmindelighed et vigligt 

 Datum, idet aabenbart Folkene maae antages at have opholdt sig 

 en rum Tid af Aaret paa de Steder, hvor Affaldet er opsamlet i saa 

 store Masser. Men endnu nærmere Bestemmelser i denne Henseende 

 afgiver dog den periodiske Forandring og Udvikling, som endel 

 af Dyrene, der have tjent til Næring, have været underkastede, 

 og som i mange Tilfælde er saa tydelig udtalt, at man ved at 

 iagttage den Grad i den aarlige Udvikling, et Dyr har gjennein- 

 gaaet, idetmindste tilnærmelsesvis kan angive, i hvilken Aarstid 

 det er blevet dræbt. Herved sigtes nu fornemmelig til Takkernes 

 Udvikling og Fældning hos Hjorten og Raabukken; denne fore- 

 gaaer efter Dyrets Alder saa regelmæssigt igjennem de samme 

 Aarets Maaneder, at man f. Ex. om flere af de ved Meilgaard 

 fundne Hjortelevninger utvivlsomt tor sige, at Dyrene kun kunne 

 være dræbte i Efteraars- eller Vintermaanederne o. s. v.*) Men 

 herhen horer ogsaa den Udviklingsgrad, som forekommende Knok- 

 ler af Fostre og yngre Dyr vise, idet Aarstiden for Dyrets egen 

 eller Moderens Drab ogsaa deri udtrykkes; fremdeles hore herhen 

 Knokler af Trækfugle, der kun til en ganske bestemt Aarstid op- 

 holde sig i Landet, saaledes som det ovenfor antydedes om 

 Yildsvancn; endelig ville ogsaa Knoklerne af de Fisk, som fjerne 



*) Et paafaldende Exempel paa Henførelsen af et Dyrs Dod til en ganske snever 

 BngivetTid, frembyder et Skelet af et Elsdyr, som er opgravet paa Laaland i 

 en Mose ved Herregaardcn Asserlnrp og af dennes Ejer, lir. Jessen skjænket til 

 Universitets-Museet; det er nemlig en gammel lian, som er omkommen netop 

 som de store Takker have været ifærd med at fremskyde; disses poros-svam- 

 pede Væv er tildels tilstede; deraf og af Dyrets Alder tor det med Sikkerhed 

 angivet, al Dyret maa være omkommen i Slutningen af Februar eller i l.o- 

 bet af Marlsmanncd. 



