48 



hedens og Konstens Region er det samme, som at ville appellere 

 fra Hoicsteret til et Herredsting. Det kunde synes overraskende, 

 hvorfor man, naar det gielder Videnskab, Indsigt, Lærdom, eller 

 Færdighed, meget ofte horer Tilstaaelsen: „Dette gaaer over mit 

 Begreb; det er noget, jeg ikke har lært, som jeg ikke forstaaer, 

 hvori jeg mangler Oveise eller Færdighed"; o. s. v. Men ulige sield- 

 nere træffer man den, som vil tilstaae, at han kan tage feil i sin Dom 

 over det Skionne, eller som ikke trocr, at han maa have Ret naar han 

 ikke kan see Skionhcden, hvor den virkelig er. Her er ikke Sled til 

 at forklare Grundene hertil (thi der gives flere;) men jeg maa 

 i det mindste nævne det som en naturlig Folge af den saa ofte 

 svage og ufuldkomne Dannelse i denne Retning: at Skionhedssandsen, 

 om ikke savnes, dog er intet mindre end almindelig, eller overalt 

 reen og forædlet i Lande, hvor man er stærkest i at giore Konst 

 og Konstværker til Gienstand for abstracte Theorier; og at deri- 

 mod f. Ex. i Italien, hvor den tydske speculative Æsthetik endnu 

 neppe er naaet hen, Konstsands, tilligemed Kiærlighed- til det 

 Skionne i Konstens Værker, ligesom er Folket medfodt. 



Dersom man imidlertid vilde antage, at den æslheliske Evne 

 til at see og finde Skionhed i Naturen var mere almindelig , let- 

 tere at opnaae og lettere at danne , end Sands og Smag for det 

 Konstskionne : da tor det være tvivlsomt, om Erfaring bekræfter 

 en saadan Mening. Jeg troer, at for de Allerfleste, der tale om 

 Naturens Skionhed og om Nydelsen af samme, gaaer denne ikke 

 videre, end til den ydre Synsvirkning, som, i Forbindelse med 

 andre heldige eller velgiorende physiske Naturvirkningor, frem- 

 kalder en vis behagelig Siælsstemning, i hvilken man da stundom 

 ogsaa vil finde Virkningen af Naturskionhed. Jeg sagde en „beha- 

 gelig" Siælsstemning, fordi det er en saadan, hvortil de Fleste 

 indskrænke hiin Virkning; langt færre ere de, som hæve sig over 

 denne til den Siælen oploftende eller begeistrende Stemning, som 

 Beskuelsen og den indre Betragtning af det Store og Sublime i 

 den synlige Naturverden kan fremkalde i den menneskelige Aand. 

 Men denne sublime Storhed i den hele Verdensaabenbaring, som 

 vi dog maa drage med ind i Erfaringens Kreds og fra den over- 

 hore i Videnskaben — denne egentlige Aabenbaring af „Skabnin- 



