50 



Aesthelikere, der heldigviis har holdt sin Poesie udenfor al meta- 

 physisk og transcendental Indflydelse — er detalmindelig erkiendt at 

 „Konstcn, ligesaa vel som Naturen, kan siges at være Skaberens 

 „Værk; da Menneskets aandelige Bevidsthed og Frihed i at frem- 

 bringe (i Konsteri) er en Himlens Gave, som, til Trods for alle 

 „Feil, hvortil denne Frihed kan fore, dog staaer uendelig hoit over 

 „Naturens feilfrie, men ubevidste, ufrie Frembringelser."*) Det er 

 en Yttring, der i sig selv gientager eller varierer Goethes Ord: 

 „Et fuldkomment Konstværk er et Værk af den menneskelige Aand, 

 og i denne Mening ogsaa et Værk af Naturen. Men i det de ad- 

 spredte Gienstande sammenfattes til Eenhcd, og selv de laveste 

 (gemeinsten) optages i deres Betydning og Værdighed, er Konst- 

 værket over Naturen." 1 (Werke. 38. s. 153J 



Det kunde synes som den store Digters og Konstkienders 

 Navn maatte være nok, for at give den af ham udtalte Sætning 

 en Vægt, som det er dristigt at ville svække. Ikke desmindre 

 maa jeg være af den Mening, at Sætningen dog er mere illuso- 

 risk, end den hviler paa en fornuftriglig Slutning. Dersom Aand 

 og Natur i denne Mening var eet, at et Konstværk kunde kaldes 

 Naturproduct : da inaatte vi ophore at tale om Konsten, som Menne- 

 skets frie Virken, og om det Konstskionne, som en ideal Fuld- 

 kommenhed, hvis Billede skabes i Konslnerens Phantasie, og form- 

 dannes ved hans Evne og Talent. Men saa længe vi have den 

 Bevidsthed, at den menneskelige Aand i sit Væsen og sin Frihed 

 er udenfor og over den sandselige Verden: maae vi ogsaa strengt 

 skille imellem Konstværkets Frembringelse ved en skabende Kraft 

 af Aanden, og det organiske eller uorganiske Naturproduct, som 

 et Værk af nodvendige og ubevidste Naturlove. Man kan da ikke 

 kalde Konstværket en Naturfrembringelse; men man kan ligesaa 

 lidt sige, at det staaer over Naturen, hvilket kun kan siges om 

 Ideerne selv. Vi vilde snarere sige, at det stod udenfor Natu- 

 ren, dersom ikke Konstncren, uagtet Friheden i hans skabende 

 Evne, fandt Elementer til de Skikkelser, hans Genius fremkalder, i 

 Sandscverdcnen. 



*) J. L. Heiberg. Samlede Skrifter. III. lid. S. 271. 



