5$ 



eller om Konstens Væsen: vil det snart blive os klart, at Skion- 

 hedens Billede og Indtryk her ere af en anden Art, end enhver 

 Naturvirkning, som vi tillægge Skionhed. For at blive ved den 

 menneskelige Skabning, hvilken man er enig om at betragte som 

 den ædelste og hoieste Form i den organiske Verden, Naturen har 

 frembragt: saa er der vel heller ingen anden, hvor det Skionne i 

 en saadan Grad vækker og tilfredsstiller Skionhedsfolelsen, som 

 naar det i hiin Form moder os i den levende Verden. Men i det 

 vi her dog finde Formen, hverken een og den samme, uomskifte- 

 lig, varig, eller uforgængelig, og aldrig finde den mangelfri, fuld- 

 endt i Formens Heelhed, eller harmonisk i enhver enkelt Deel: 

 opklarer det sig mere for os, at selv i den ædelste Naturform er 

 det især Livet, den levende og besiælede Tilværelse, hvori den har 

 sin Herlighed, sit væsentlige Skionhedsvilkaar, og hvori vi vel kunne 

 sige, at den staaer over Konstens Evne til at frembringe det 

 Skionne; men at det derimod er ved denne Evne, at hiin ædle 

 Naturform bringes nærmere til sin hoieste, mangelfri, fuldendte 

 Skikkelse — den Skikkelse, som vi derfor kalde ideal, fordi den 

 vil udtrykke, ikke denne eller hiin individuelle Skionhed, ikke det 

 betingede, foranderlige, forgængelige i Formen, men en Skikkelse 

 af den menneskelige Formskionheds Idee; vel ikkun i et enkelt 

 Moment, et enkelt Afpræg, men i delte baade heelf, fuldendt og 

 uforgængeligt. Jeg berorer her ikke det Indre eller Inderligheden 

 ved Konstværker af saadan Art; eller det forskiellige Forhold 

 imellem Udtrykket af Aand og Aandelighed, og af den ydre Skion- 

 liedsform hos Mennesket, eftersom dette Forhold fremtræder i 

 Plastiken, eller i Maleriet. Jeg vilde blot yttre, hvad der synes 

 ved sig selv klart: at endogsaa i den Gienstand, hvori Konsten, 

 for at fremstille del Skionne, maa udholde den farligste Væddc- 

 slrid med Naturen, ligger dennes Virkcn udenfor det Ideale. 

 Selv i Naturens hoieste Organisme og dens ædelste Form, kunne 

 vi ikke finde det Idealskionnc; men vel er det ligesom Naturen 

 Yed denne Form har viist Konsten den nærmeste Vei til at finde 

 det. — Vi maa saalcdes sige, at endog i Naturens Mesterværk, den 

 menneskelige Skikkelse, er det Livet, den levende Organismes 

 Virkelighed, hvori Naturen er over Konsten; men det er denne, 



