101 



og det uhyre Monument, Semiramis lod opreise over ham; om 

 denne Dronnings krigerske Bedrifter og deres uheldige Ende; og 

 om Sardanapals Undergang — da have vi omtrent Alt, hvad der 

 i den hele gamle Historie er at finde om det Assyriske Monarchie; 

 naar vi fradrage hvad der maa soges i den jodiske Historie, 

 og i det Gamle Testamente, om de sildigere assyriske Konger i 

 Babylon, efter Ninives Undergang. Saaledes indsee vi let, al det 

 vilde være af betydelig historisk Interesse, dersom man turde 

 vente sig, at ligesom et heelt Archiv for den gamle assyriske Hi- 

 storie, i en Periode , der ligger halvtredie til tre Aartusinder til- 

 bage i Tiden, kunde aabne sig for os i den Mængde af Tavler, 

 bedækkede med Kileskrift, som Botlas og Layards Opgravninger 

 ved Khorsabad og Nimrud have bragt for Dagen, og hvis Bigdom langt 

 overgaaer de skriftlige Monumenter af samme Art fra Persernes Tid 

 som hidtil ere opdagede. Vi ville dermed just ikke sige, at Ud- 

 byttet for den asiatiske Verdens politiske og Cultur- Historie kan 

 blive af meget stor Vigtighed, hvis endog Kile- Skrifterne fra 

 Khorsabad og Nimrud kunne blive tilfulde oplyste og fortolkede, 

 og hvis de da virkelig skulde findes at indeholde noget om flere 

 assyriske Monarkers Krigstog og Erobringer, end netop de Kon- 

 gers, som have opfort Palladserne; hvilket vel ikke er meget 

 rimeligt. Ja, Verdenshistorien maa uden Tvivl ogsaa egentlig 

 vinde langt mere ved Konst- Monumenterne selv, end om man i 

 Kile-Indskrifterne forefandt en eller anden Bekræftelse paa nogle 

 af de fragmentariske Kongerækker eller assyriske Dynastier, som 

 Ptolemæus og Eusebius have giemt; og i hvis Tidsfolge der findes 

 Afvigelser hos de fleste nyere Chronologer. — Hverken det endnu 

 ældre egyptiske Folk, eller Assyrerne og de gamle Perser, have 

 bragt det til den egentlig historiske Tilværelse, som forudsætter i 

 det Mindste en annalistisk Litteratur, og hvorved, blandt Jordens 

 ældste civiliserede Nationer, det jodiske Folk i Vestasien, og det 

 chinesiske i Ostasien, hvert paa sin Maade, udmærker sig. — Det 

 vil imidlertid være ganske afhængigt af hine vidtloftige Steen- 

 skrifters Læsning, hvorledes og hvorvidt enhver Uvished om, 

 hvilken Tidsalder og Folkestamme man bor tillægge dem og de 

 opdagede Ruiner, kan blive hævet — om de sidste alle skulle 



