114 



og i Khorsabad. 3. At Sproget, hvori de assyriske Indskrifter 

 paa alle tre Steder ere affattede, efter al Sandsynlighed er det 

 samme; efterdi Pronomina, Artikler og grammatiske Tegn (les signes 

 grammaticaux) ikke ere forskiellige 10 ). — Deler neppe mueligt for 

 den, som er ganske uindviet i Jlaaden, hvorpaa man efterhaanden har 

 ledet sig frem i Oplosningen og Fortolkningen ni Egypternes forskiel- 

 ligd Skrifter, at begribe, hvorledes der alt har kunnet giores saa bety- 

 delige Fremskridt i Kileskrifternes Læsning; thi ei allene har Rawlin- 

 son, som nylig bemærkedes, kunnet fortolke de to lange Indskrifter (i 

 det Persiske) over Darius; men han har været i Stand til, foruden de 

 hundrede assyriskelegn, som han tilsidst bragte frem, ved at sammen- 

 holde dem med de tilsvarende Ord i den persiske Text, ved andre 

 sildigere kritiske Undersogelser og Sammenligninger af assyriske 

 Indskrifter, at tilfoie omtrent halvtredsindstyve nye: „og til dette 

 Bekiendtskab (siger han) med den phonetiske Betydning af omtrent 

 i50 Tegn, indskrænker sig min nærværende Kundskab om de ba- 

 byloniske og assyriske Alfabeter." Ligesom Rawlinson overhove- 

 det erklærer sig for overbeviist om, at Kileskriftens Oprindelse 

 maa soges i Assyrien, saaledes antager han. at det hele assyriske 

 Skriflsystem har havt sit Udspring fra det Egyptiske; uden at han 

 vil afgiore , om Kileskriften er opkommen for eller efter Over- 

 gangen fra Billedskriften eller Hieroglypherne til Egypternes hie- 

 raliske eller demotiske Skrift; skiondt det sidste dog vel er rime- 

 ligst, hvad ogsaa R. synes at mene. Jeg vil her endnu tilfoie 

 den korte Charakteristik, han ved samme Leilighed giver over 

 Assyrernes Kileskrift: „Alphabetet er deels ideographisk, dcels 



l(i ) Memoire sur l'écriture cuneiformc, par M. Bolta. Paris 1848. 197 p. 8vo. 

 (pag. 4. 5.) Han meddeler og giennemgaaer ' dette Skrift i Alt 125 Grupper 

 af ligegieldende assyriske Skrifttegn (charactércs homnphones) ; og meddeler 

 tilsidst sin Mening om Anledning os Aarsager til denne Beskaffenhed ved den 

 assyriske Kileskrift, p. 166—171; efterat han p. 166 tydeligt har fremsat det 

 let fattelige Forhold i den Henseende imellem Hieroglyphernc og de assyriske 

 Skrifttegn: („11 n'y a rien de. commun entre les homophones égyptiens & les 

 equivalents assyriens; le principe de ces deux écritures est évidemment dif- 

 férent; un charactérc hiéroglyphique représenle un objet, dont le nom dans 

 la langue égyptienne commence par la lettre que ce caractérc å représenle, 

 qnand il est employé phonétiqneinent ; dans récriture assyrienne les signes 

 ne reprcsentent pas des objels." 4c. p. 166.) 



