129 



den, hvorpaa Hoefer vil bevise den gammelpersiske Oprindelse og 

 Stiil i de af Botta tilvejebragte assyriske Konstværker fra Palladset 

 i Khorsabad, er saa svag i sine Argumenter, at selv den korte 

 og ufuldstændige Giendrivelse, man i det anforte franske archæo- 

 logiske Tidsskrift (Arlikelen „Antiquitcs assyriennes", af A. de 

 Longpérier. Oct. 1850) har anvendt imod Hoefer, kan være til- 

 strækkelig til at vise, hvor overilet denne har været i sine Slut- 

 ninger. Jeg vil ikke tale om, at Hoefer ikke har kunnet kiende 

 den hele Udvikling af Assyrernes Architektur og Konst, som Fer- 

 gusson har givet, og hvorved vi sættes i Stand til for en stor 

 Deel at forklare Alt hvad der forekommer Hoefer utroligt og 

 usandsynligt i Beskaffenheden og Bevaringen af de udgravede 

 . Palladsruiner og assyriske Konst-Monumenter fra meget forskiel- 

 lige Tidsaldere. Den sidstes Indvendinger, hentede fra Ruinernes 

 Beskaffenhed, og fra den Forudsætning, at Ninives Palladser, der- 

 som Staden ikke skulde være sloifet og tilintetgjort, inaalle i 

 mange Aarhundreder have viist sig over Jorden, og dens Navn 

 og Beliggenhed saaledes ikke kunde have undgaaet en saa noiaglig 

 Forfatter som Xenophon: bortsvinde for slorste Deel, naar vi med 

 Fergussoii undersoge deres ganske særegne architektoniske Be- 

 tingelser. Vi finde det da meget naturligt, at Palladser og 

 Templer, af saa ringe Hoide som de assyriske, uden Steenpiller, 

 uden Hvælvinger eller andre Conslructioner af hugne Steen , med 

 Tagværk, Lofter og Soiler af Træ — i en Ildebrand hasligt maatle 

 styrte sammen, bedækkes af Gruus, og dolge sig under Jord- 

 hoiene, hvor man i et Par Aartusinder, eller mere, lod dem være 

 urorie; eller i alt Fald kun opforte nye Boliger ovenpaa de be- 

 gravede Ruiner. 



Hvad Ruinernes Beliggenhed og Identitet med det gamle Ni- 

 nive angaaer, da bor her endnu bemærkes, at den i nyere Tider, 

 siden Tavernier, (1643) almindelige Mening, at Ruinerne af det 

 gamle Ninive maatle soges i de store Jordhoie og Voldsteder ved 

 Bredderne af Tigris, lige overfor Mosul, eller ikke langt oven- 

 for denne Stad: uden Tvivl har været traditionel igiennem hele 

 Middelalderen. Saaledes beskriver den navnkundige Rabbi Ben- 

 jamin fra Tudela (f. omtr. 1170) i hans Rciseværk over Orienten, 



