185 



storre Kalkgruber ere aabncde, men jeg maatte indskrænke mig 

 lil at besoge den Syd derfor i en Vig af den store Vildmose 

 liggende Gudumlundsholm, paa hvilken min Opmærksomhed særlig 

 var bleven henledet ved en Beretning i Pontoppidans Danske At- 

 las. I delte Værks 5te Bind S. 69 hedder det nemlig: „i Skoven 

 har været mange Hoie, hvoraf Capt. Buchwald lod nogle bortfore 

 til at fylde et Kjær op med, i en af disse fandtes en stor Mængde 

 Østersskaller"., og deraf maatte jeg formode, at Urfolkene sand- 

 synligen her havde havt Stade, og maaskee havde efterladt sig 

 flere Spor. De efterhaanden modtagne Oplysninger, jeg erholdt 

 paa Foresporgsler desangaaende , gave mig snart Vished om, 

 at der paa den ene Ende af Holmen endnu laae en stor Mængde 

 Ostersskaller , som man formodede maatte antyde, at Fjorden 

 eller Kattegattet tidligere havde gaaet hertil, skjondt de nu ligge 

 indtil lVs Miil fjernede herfra. — Ved mit Besog paa Stedet 

 fandt jeg at de tilsigtede Skaller laae paa Holmens sydveslligste 

 Pynt tæt op imod et Hus, som tilligeni'ed et Par andre nærliggende 

 benævnes: „B,ottehusene"*~), og at Skaldyngen vel var betydelig, 

 men dog oiensynlig kun var en Levning eller et tilbageslaaende 

 Hjorne af en langt storre Opdyngning, der tidligere maatte anta- 

 ges at være bortfort, og som med en ikke ringe Grad af Sandsyn- 

 liglied kunde antages at være den i Danske Atlas omtalte; thi om 

 den end ikke længere laae i en Skov, saa bare dog de nærmest 

 dertil stodende Marker endnu Navnet af „Skoven", og antydede 

 derved noksom at den tidligere havde ligget i en Skov. Men 

 langtfra at have været af Havet opkastede paa en naturlig Strand- 

 bred elier Havstok, fandtes Skallerne at udgjore en i enhver Hen- 

 seende karakteristisk Kjokkenmodding. Osterserne vare usæd- 

 vanlig store og mange bare utvetydige Mærker af at have været 

 •paa Gluder; delle kunde jeg mindre spore paa de fire andre 

 Skaldyr: Mytilus, Cardium, Litorina og Nassa, skjondt det paa 

 enkelte af dem var tydeligt nok. Disse Skaller laae snart blandede 

 med Oslerskallernc, snart dannede hver Art, især Cardium og 



*) Anm. Paa Videnskabernes Selskabs Kaart: „Rottcnboig". 



