191 



saadanne; at Kul og Aske ikke blot var spredt mellem Skallerne, 

 men ofte dannede hele Striber, og at navnligen paa et Par Punk- 

 ter Kulgrus og Aske i hoi Grad var indblandet mellem Bunker af 

 Hjertemuslinger; at Stykker af de raa Lerkar kunde sees paa 

 mange Steder i Væggen, og bleve ogsaa udbragte i temmelig 

 Mængde, og at ligeledes Flintflækker nu og da kom frem. Knok- 

 lerne af Hvirveldyrene vare i denne Ende af Laget kun faa, men 

 doff karakteristiske. Af F«'sA;eknokler fandtes nogle enkelte af 

 Aal; af Fugle ogsaa enkelte, i Enden paa sædvanlig Maade 

 afbidte, Rorknokler. Af Pattedyr Brokker af Knokler lilhorende 

 Kronhjorten, og navnlig en fuldstændig Rad af 6 Kindtænder, omfat- 

 tede af den småle Tandrand alene, saaledes som Urfolkene 

 netop altid behandlede Overkjæben; en Kindtand af en Oxe o. 11. 



Saa utvetydigt som disse Forhold vise os, at de i den 

 lodrette Væg tilgængelige Masser af Skaller ere henkastede der af 

 Urind vaanerne, saa lidet kan der reises nogen Tvivl om, at det 

 samme gjælder om Laget i dets hele Udstrækning langs hen med 

 Bakkeskraaningen; thi fulgte man Laget tvers over Agrene fra 

 den ovennævnte Væg af og hen til den for nævnte Vei, som forer 

 til Visborg, fandt man ikke blot de samme Arter af Muslinger og 

 Snegle opploiede, men man kunde ogsaa paa hver Ager opsamle 

 Flintflækker eller andre ved Menneskehaand tildannede Stenred- 

 skaber. Af de forste fandt jeg saaledes c. 30 Stykker, hvoraf to 

 bare Spor af yderligere Bearbeidelse, som om de oprindelig havde 

 været bestemte til Pilespidser; af de sidstnævnte to smaa trekan- 

 tede Flinlkiler eller Flintoxer, og den ovre Ende, eller Banen, af en 

 meget stor Flintoxe, som havde været smukt tilslebet. Ikkeheller 

 manglede det her aldeles paa Brokker al Pattedyrknokler, hvis son- 

 derslagne Tilstand vel kunde stemme overens med den Behandling, 

 Urind vaanerne underkastede Marvknokler; men da det maa antages, at 

 ogsaa ved Ploining og Gjodning enkelte Brudstykker af Knokler kunde 

 være komne paa Marken, kan ingen ubetinget Vægt lægges paa 

 disse Knokkelbrokkers Forekomst. Desto vigtigere er den Kjends- 

 gjerning, at man omtrent midt i Lagets Udstrækning dels har 

 opploiet, dels ved de mest fremstaaende Partiers Sloifning har 

 opgravet en stor Mængde Knokler, liggende mellem Skallerne, og 



