196 



Af Pattedyrknokler fandtes der kun meget faa Brokker, og 

 i det Hele bragte jeg npppe en Snes saadanne frem af en Skal- 

 masse, der i Kjokkenmoddingen ved Havelse-Molle i Sjælland vilde 

 have givet mig et Udbytte idelmindste af 3 — 400 hele Knokler og Brud- 

 stykker. Af Fugle- og Fiskeknokler saaes Spor, men heller ikke mere. 



Alter nogle Agerlængder imod Vest — og i det Hele omtrent 

 tusinde Skridt derfra — ligger der en anden Opdyngning, paa den 

 Skrænt af samme Hoiland, under hvilken Hadssunds Færgested er 

 bygget. For at skaffe Plads til sammes Bygninger var der allerede i 

 ældre Tid bortskaaret en stor Del af Bakken og af den derpaa 

 hvilende Skalmasse; men ogsaa i den senere Tid havde man tagel 

 Grus og Sand i den nærmest ved Gaarden liggende Del af Skraa- 

 ningen, og derfor tilbod her sig ligesom et Gjennemsnit, hvori 

 man bedre kunde undersoge Forholdene. Den storre Del af Laget 

 synes omtrent at ligge 30 Fod over Fjordens Overflade, og 

 er dækket med et sandblandet Muldlag, som fornemmelig synes at 

 være nedgledet eller ved Markens Dyrkning nedfort fra de hoiere- 

 liggende Dele af Skraaningen. Skallerne tilhorte de oftnævnle 

 sædvanlige fem spiselige Havdyr, dog blandede med enkelte Helices; 

 men medens der paa eet Sted bunkevis blot laae aabnede Østers- 

 skaller ophobede over hinanden, bestod en anden Plet næsten kun 

 af Cardium, og her vare de indblandede sorte Partikler ogsaa langt 

 mere fremtrædende. Ildskjornede og sortfarvede Sten, tildels 

 stillede ved Siden af hinanden, vare ikke sjeldne, og afPotteskaar 

 fandt jeg mange. Af Flint flækker fremdrog jeg 11 storre og mindre. 

 Af Pattedyrknokler syntes der at være Haab om en rigeligere 

 Host end i de fleste andre Kjokkenmoddinger i denne Egn; 

 thi ved disse forelobige Undersøgelser af Stedet fik jeg baade 

 endel Bensplinter og Tænder, saaledcs navnlig Skjæretanden af 

 et Vildsvin, lo ved en lynd Plade af Overkjæbcn forenede Tænder 

 af et Raadyr, Skjæretanden af en Hund, og af samme Dyr en i 

 den forreste Ende afbrudt Underkjæbe, der udmærker sig derved, 

 at uagtet Kjæben var af et udvoxetDyr, besad den ikke de to for 

 lluudeslæglen saa karakteristiske inderste Tænder, eller Knudetæn- 

 der, og hverken bar den Spor tit nogensinde at skulle faae 



