218 



maaskce kun have ydet dem deres Skind til Klædningsstykker, 

 dels endelig- maaskee have sogt deres Ophold i Nærheden af Ur- 

 folkene eller endog været i disses Tjeneste. Saaledes er der 

 iblandt disse Knokler fundet flere, som tilhorle : 

 Tamhunden, Canis familiaris L. ; to storre venstre Underkjæber og 

 Rovtanden af en tredie, samt Brudstykker af Underkjæben af 

 en mindre Hund; flere Mellemfodsben og Taaknokler af den 

 storre Form; Overarmsknokler af yngre og ældre Dyr; 

 Ræven, Canis vulpes L. ? (maaskee nogle mindre Knokler af en 



Hundeart hore herhid); 

 Maaren, Martes sp. Gesn., to Underkjæber; flere Hvirvler, Overarm, 



Skinneben, Bækken, alt henpegende paa meget stærke Dyr; 

 Odderen, Lutra vulgaris Erxl. ; to Ovcrarmben, en Underarm og 



et Spoleben; 

 Sælhunden, Phoca sp., Laarben af yngre Dyr med Mærke af 



Stenknivene; 

 Markrotten eller den store Studsmus, Rypudæus amphibius, et 



Cranium og nogle Lemmer; 

 den mindre Studsmus, Hypudæus agreslis L. , en Over- og 



Underkjæbe; 

 Bæveren, Castor fiber L., Brudstykke af Underkjæben med tre 

 Kindtænder og en Skjæretand, og af Overkjæben med en 

 Tand og tre Tandgruber, samt af tvende Skinneben til hoire 

 Side og en overste Ende af Ulna. For dette Dyrs tidligere Fore- 

 komst her i Landet forelaae tidligere kun den Kjendsgjer- 

 ning, at et nogenlunde fuldstændigt Skelet er opgravet i en 

 Mose ved Thorslunde og af afdode Hr. Pastor Jessen givet 

 til Museerne (see Overs, for 1848. S. 5). 



Hvad tvende af de ovenanforte Dyr, nemlig begge Studs- 

 musarterne , angaaer , da maa jeg bemærke, at den Formodning 

 vel ligger temmelig nær, at saadanne gravende Musearter i en 

 senere Tid kunde have nedgravet sig i Moddingen, og deres 

 Knokler hidrore fra at der nogle af dem vare omkomne ; men 

 denne Formodning svækkes allerede, naar man tænker sig den 

 store Vanskelighed (hvis det ikke ligefrem er en Umulighed), som 



