220 



forste Færd af opmærksomme paa de Oplysninger, som netop 

 Fugleknoklerne ville kunne give os, med stor Omhyggelighed op- 

 samlet alle Levningerne af disse, og de savnede Knokler : Hvirvler, 

 Brystben, Bækken m. fl. hore jo netop til de storre, og overgaae 

 langt de mange smaae Knokler og Fragmenter af saadanne, som 

 vi have indsamlet af Fugle, mindre Pattedyr og Fisk. Heller ikke 

 kan Misforholdet have sin Grund deri, at de savnede Knokler 

 skulde ifolge deres Bygning eller Massens Sammensætning mindre 

 egne sig til Opbevaring, eftersom man i de faa Stykker af disse 

 Knokler, som ere blevne tilbage, ikke finder noget Spor til Op- 

 losning af Benmassen. Der maa da være en ydre Grund, hvorfor 

 de ikke mere findes, og denne ledes Tanken efterhaanden hen 

 paa, naar man betragter de enkelte Mærker paa ydre Vold, som 

 Fugleknoklerne frembyde, og som navnlig træde saa aabenbart 

 frem i de oftomlalte afbidte Ender af Rorknoklerne. Thi ved nær- 

 mere Besigtelse erkjendes der Mærker og Indtryk, som vanskeligt 

 kunne tydes for andet end Mærker af Tandspidser, og navnlig af 

 Hundetænder, og det bliver derved sandsynligt, at de manglende 

 Knokler ere gaaede samme Vei, som de manglende Knokkelender, 

 det vil sige, ere blevne ædte af Rovdyr og navnlig af Hunde. 

 Hermed stemmer det ogsaa aldeles overens, at vi i den nu til- 

 veiebragte Mængde af Pattedyrknokler have fundet saamange 

 Mærker paa, at Knoklerne, navnlig Knokkelenderne, men især 

 Hvirvlerne og andre mindre haarde Ben ere gnavede, og det paa en 

 saadan Maade, at Gnavet ikke kan adskilles fra det, vi see paa friske 

 hundegnavede Ben af forskjællig Art, hvormed det umiddelbart er ble- 

 vet sammenlignet. Nu kunde man lænke sig, at Knoklerne vare blevne 

 gnavede eller opædte af Landets vilde Arter af Hunde, f. Ex. 

 Ulven, Ræven, der om Nætterne, eller naar Urindvaanerne vare 

 borle fra Stedet, kunde have, som deres Vane er, sogt Fode i 

 Maddingerne; men naar man erfarer, at saadanne gnavede Knok- 

 ler forekomme i alle Dybder af Laget, og at neppe en eneste 

 af de lange Fugleknokler har undgaaet Afgnavningen, og man 

 fremdeles af det om Solager-, Gudumlund- og Katliny emoddingerne 

 Meddelte seer, at det samme regclmæssigen er Tilfældet paa de 

 andre Steder, hvor Urfolkene have staael, saa maae nodvendigvis 



