221 



de knokkelædende Dyr antages paa alle Steder og til alle Tider 

 at have været om Beboerne eller ledsaget disse, med andre Ord: 

 antages at have været tamme Hunde. Naar vi i vore foregaaende 

 Beretninger have anseet det ikke blot for rimeligt eller for fore- 

 lobigen bevist, at Urfolkene vare i Besiddelse af tamme Hunde, 

 fordi Cranier af Hunde, som ikke kunde tilhore nogen af Landets 

 vilde Hundearter og som stemme væsentligen overens med Cra- 

 nierne af visse tamme Hunderacer, ere baade enkelte Gange 

 fundne i Urfolkenes Familiebegravelser, Stenkamrene, og i den 

 senere Tid i deres Kjokkenmoddinger, saa have nu de ovenan- 

 forle Forhold ved Knoklerne hævet denne Antagelse til en saadan 

 Grad af Vished, at man ikke let ad nogen anden Vei skulde være 

 kommen til et saa sikkert Besullat angaaende dette for Opfattel- 

 sen af Urfolkenes hele Culturlilstand vigtige Punkt. 



De i denne Modding talrigen indsamlede Fiskeknokler, tilhore 

 saa udelukkende en lille Flynderart, at der noppe bliver to Pro- 

 cent af Knokler tihorende andre Fisk 1 , saasom Smaatorsken, Aalen, 

 Hornfisken og Pighaien. 



Hvad der er indsamlet af Fosterknokler, eller Knokler af 

 meget unge Dyr, af de dræbte Raabukkepander med de paasid- 

 dende Takker o. s. v., er allerede saa betydeligt, at mange Oplys- 

 ninger om Aarstiderne, da Dyrene ere dræbte, deraf kunne fremgaae, 

 og vi altsaa ad denne Vei virkelig have Udsigt til, at kunne skyde 

 vore Slutninger om Urfolkenes hele Liv et langt Stykke fremad, 

 naar kun Indsamlingen kan blive tilstrækkelig rigelig. Imod For- 

 ventning viser det sig, at Knoklerne af Fostre og meget unge 

 Dyr snarest ville lede os til bestemt Vished om, hvorvidt de Ste- 

 der, Kjokkenmoddingerne udpege som Urfolkenes Opholdssteder, 

 have været beboede af disse hele Aaret rundt eller kun til enkelte 

 Tider af Aaret. De endnu enkeltstaaende bestemte Kjendsgjernin- 

 ger, som Knoklerne i den Henseende have givet, ville i dette 

 korte Overblik ikke have deres passende Plads, men ville blive 

 optagne i vor udforligere Skildring af Kjokkenmoddingen ved Ha- 

 velse; deri haabe vi ogsaa til Oplysning af de hos os fundne For- 

 hold at kunne oplage de Sammenligningspunkter, som slige, fra endnu 



