92 



sig selv og i sin egen Bevidsthed , bleve ogsaa de forandrede 

 Forhold ham taaleligere. Han kunde vel ikke ganske vende 

 sine Tanker bort fra den forbigangne Tid; men han undgik 

 gjerne at tale derom selv med sine kjæreste Venner, eller 

 yttrede sig i al Fald kun i utydelige Ord. Til een af disse 4 

 sagde han saaledes engang: „Jeg veed ikke, at jeg som Med- 

 lem af Universitetsdirectionen egentlig har meer end een Ting 

 at bebreide mig selv, og det er, at jeg ikke med storre Kraft 

 og Alvor modsatte mig et vist Skridt, der neppe var retfær- 

 digt, eller idelmindstc nedlagde et separat Votum i den Anled- 

 ning". Hvori det bestod, nævnede han ikke. Men det er rime- 

 ligt, at han sigtede til det i sin Tid omtvistede Sporgsmaal 

 angaaende Professorboligen inde i Universiletsgaarden, hvorpaa 

 begge hans kjæreste Venner P. E. Muller og Thorlacius gjorde 

 Fordring, og som den forste erholdt 5 . Imidlertid havde Thor- 

 lacius glemt delte, længe for Doden adskilte dem, og der var 

 blandt Universitetets Professorer ingen, som havde noget Nag 

 til Engelstoft, da han, efter længe at have været deres Fo- 

 resatte, indtog sin Plads i deres Midte. Med oprigtig Velvillie 

 bode alle ham ved Universitets-Pocalen Velkommen, idet han 

 forste Gang tog Sæde i Consistoriet. 



Hverken Thorlacius eller Muller sad dengang mere iblandt 

 dem. Den sidste var for to Aar siden efter Miinters Dod bleven 

 Sjellands Biskop. Engelstoft folie dette som et Savn; men 

 endnu smerteligere blev Savnet, da han et Par Aar efter saae 



i Fra den Samme har jeg Meddelelsen derom. — 5 Muller var nemlig 

 rigtignok ældre „Professor" end Thorlacius; men denne sidste havde været 

 Lector ved Universitetet, for hiin blev Professor. Hvad det dog egentlig kom 

 an paa, var det Sporgsmaal, om ikke denne Bolig, der ved Dodsfald efter Uni- 

 versitetets Quæstor var bleven ledig, burde stilles til ordentlig Option blandt 

 Consistoriales efter deres Ancicnnetet , istedenfor at der paa en temmelig 

 vilkaarlig og formløs Maadc disponeredes over den. Thorlacius var indtiaadt 

 i Consistoriet 1803, Muller 1806. Til Kordeel for Muller har det rimcligviis 

 været anfort, at Boligen stod i Forbindelse med Communitetet, der laae under 

 det theologiskc Facultets Bestyrelse. 



