104 



storien lærer, at den allevegne har frembragt. Blandt Hoffolket 

 var der altid dem, der miskjendle eller frygtede det blot aan- 

 delige Adelskab og opstillede andre Betingelser for en beret- 

 tiget Adgang til de bonede Gulve; og blandt de Lærde var der 

 altid dem, der miskjendle eller frygtede Hoflivets conventio- 

 nelle Fordringer, og paalagde sig selv ængstlige Pligter, som 

 Ingen ventede iagttagne af dem. I begge disse Forhold for- 

 stod Engelsloft ikke altid at haandhæve den Værdighed : der 

 skyldtes ham og han skyldte sig selv, baade som Olding og 

 som Videnskabsdyrker, Universitetslærer og Collegiichef. 



Engelstoft var, som allerede bemærket 4 , et Par Maa- 

 neder efter sin Udnævnelse til Medlem af Universiletsdircctio- 

 nen bleven Senior ved Universitetet; men alligevel vedblev han 

 flere Aar efter at holde sine sædvanlige Forelæsninger, med 

 Undtagelse af dem til anden Examen 3 . Forst imod Vinteren 

 1845 ansogte han om Tilladelse til at benytte sin Ret som Se- 

 nior, der da ogsaa den fjortende November samme Aar ved 

 et kongeligt Rescript blev ham givet r> . Endnu i delte Seme- 

 ster anmeldte han dog tvende Forelæsninger: en statistisk over 

 Fædrenelandets Grundkræfter, og en historisk over den græ- 

 ske, især den attiske Humanitets Charaeter. Men i Lections- 

 calaloget for Sommersemestret 1846 bekjendlgjorde han, at 

 han som Senior var allernaadigst fritaget fra sine Pligter som 

 academisk Docent, hvorimod han tilbod sin Tjeneste for de Stu- 

 derende, der maalte onske hans Raad og Vejledning i det 

 geographiske, historiske eller statistiske Fag. Dermed maa En- 

 gels tofts Virksomhed som Universitetslærer ansees for slut- 

 tet 7 . 



1 Sce ovenfor S. 94. — 5 Disse sidste havde han ikke holdt siden For- 

 aarct 1835. See ovenfor S. 93. — Decanatet i det philos. Fpcultet, der tilfaldt 

 ham 1844, niaatte han som Medlem af Dirertionen renoncere paa. Sel- 

 mers A a i b. 1843 S. 57. — 6 Consis tor. Copi chog har dette Rescript. 

 — 7 Lcctions ca tal ogerne 1845— 46 og 1846. 



