119 



(rolighed til, gjennemgik det Forbigangne med Blikket vendt 

 mod det Tilkommende, y Urede lian ikke sjeldent, at Oplys- 

 ning om delte eller hiint Punct af hans Samtids eller hans egen 

 Historie vilde findes efter hans Dod, og at han var aldeles 

 forberedt paa denne sidste Time 23 . 



3. Dette er dog kun den ene Side af En gels tofts Liv i 

 hans sidste Aar, — Livet i hans Studerekammer. Men han var 

 meget langt fra at hore til de indslutlede Oldinge. Saamegetend 

 hine Tanker sysselsatte ham, vedligeholdt han dog indtil det 

 allersidste Leveaar en god Deel af den udvortes Bevægelighed, 

 der altid var ham egen. og endnu længere bevarede han sin 

 fordums Smag for selskabelige Glæder. Selv viiste han sig 

 sjeldent i storre Selskaber udenfor sit Huus, men ikke sjeldent 

 udsendte han endnu de bckjendte venlige Billetter, hvori han 

 indbod til „at tage en Suppe hos sig en famille", og disse blevc 

 ikke modtagne med ringere Behag end i hans tidligere Dage. 



Det selskabelige Liv i Engel s tofts Huus beholdt nem- 

 lig stedse den samme Character at Nethed, Venlighed og finere 

 Hensyn. Men han selv og hans Hustru vare blevne ældre: 

 deres Son var nu selv Huusfader. den gamle Svigermoder og den 

 unge Dalter vare borlgangne, og mange af de tidligere Gjesler 

 savnedes 23 . Personerne vare andre, men Aandcn var den 

 samme. 



Den yngre Generalion havde alligevel Noget, der beha- 

 geligt mindede om Bestandigheden under Tidens Vexel. Af Fa- 

 milien selv saaes Borneborn, der oplivede Huset og udgjorde 

 Bedsteforældrenes Glæde. Blandt Gjesterne indtoge yngre Bro- 

 dre de ældres Plads; ja Sonner slode her, hvis Fædre for tyve 

 eller tredive Aar siden paa samme Maade her havde fundet den 



22 Der skal dog ingenlunde i lians Efterladenskaber være fundet, hvad 

 man efter saadanne Yttringer kunde have ventet. — 23 Man sammenligne 

 ovenfor Side 83. 



