120 



venligste Modtagelse. De fleste af dem vare unge Studerende; 

 for disse vedblev En gels toft stedse at have en særdeles In- 

 teresse, ogsaa efterat han havde ophort med sin Lærervirk- 

 somhed ved Universitetet. 



Kredsen af de ældre Mænd i Engelstofts selskabelige 

 Forbindelser havde færre Minder fra de svundne Dage. De 

 tidligere saakaldte Professor-Selskaber havde egentlig ingen- 

 sinde tilfredsstillet ham: de kunde ifolge Sagens Natur let 

 blive noget eensidige og kjedsommelige. En Forening af nogle 

 Familier, der paa en vis Ugedag skifteviis besogte hinanden 

 og node et ved Aftale bestemt tarveligt Altensmaaltid, havde 

 heller ikke ganske stemmet med hans Smag for selskabelig Ele- 

 gance; han kaldte den spogende „Smorrebrods-Klubben" 24 . Da 

 nu ogsaa Wads, P. E. Mullers, Overpræsident Kjerulfs, og 

 Grosserer Nielsens Huse efterhaanden oplostes, var der af de 

 ældre Forbindelser i Engelstofts sidste Aar kun svagere Spor 

 tilbage 23 . Han selv var derfor i denne Periode af sit Liv noget 

 mere fremmed for de Familier, der vare hans Hjester, end 

 tidligere havde været Tilfældet. Han folte dette. Oftere ytlrede 

 han sig i disse Aar om den eensomme Stilling, bvori han be- 

 fandt sig efter Tabet af dem, der vare hans rette Samtidige. 

 Delte var kun Oldinges almindelige Lod, og den gjor dem del 

 lettere at forlade den jordiske Skueplads i Haabet om at gjen- 

 samles med de forudgangne Venner. 



4. I det sidste Leveaar, især det sidste Halvaar, indskræn- 

 kede Engelstoft sig næsten ene lil sin Familiekreds, hvis 

 Lykke han inderligt paaskjonnede. Fra sit Hjem besorgede 

 han de faa Forretninger, han endnu havde beholdt, saasom For- 

 standerskabet i Danske Selskab, Kasserer-Posten i Videnska- 



24 Henhører omtrent ti] Perioden fra 1818 til 1822. — 2b Dertil liorte 

 Cancellieraad Deiclimanns, i hvis Gaard i Klarebodernc no. 8 han i femten Aar 

 havde boet. 



