146 



med Svever og Longobarder: saa har endvidere den byzantinske 

 Historieskriver under Justinian, Procopius (f 562), der skrev 

 en Historie om Gotheme, og Krigene med dette Folkefærd, opta- 

 get en udforlig Sagnfortælling om Begivenheder, der skulle være 

 indtrufne paa hans Tid (534—547) i Nederlandene og ved Neder- 

 rhinen; og det er ved den Leilighed han nævner Angler, Friser 

 og Briter som talrige, i England bosatte Folkestammer, og for- 

 tæller om en Krig imellem Angler og Warnerne*}, i hvilken de 

 sidste, som havde deres Sæde ved Rhinens Mundinger, bleve 

 overvundne m. m. **). Naar vi nu endelig finde Anglemes 



rinoium, etc. Bresl. 1834. p. 80— 89. Han antager, at begge have hort 

 „til de nordlige tydske Folkestammer ved Elben og Ostersoen; og at t det 

 mindste Angli have naaet ind paa den cimbriske Halvo." En Deel af Ang- 

 lerne smeltede sammen med Saxerne, og deeltoge i Saxernes Tog til Bri- 

 tanicn. Andre Angler vege for Saxernes Overmagt, og droge mere mod 

 Syden; og disse, antager Gaupp, ere dem, som Ptolomæus omtaler, o. s. v. 

 At Procopius synes at hensætte Varnerne i Belgien, ved Rhinen og Nord- 

 soen, mener Gaupp er en Vildfarelse eller Misforstaaelse hos Byzantineren. 

 *) At der i den hele Fortælling hos Procop findes en Blanding af factisk 

 Sandhed med eventyrlig Udsmykkeise og Digt (f. Ex. Anglemes Flaadc 

 paa 400 Skibe med en Hær paa 100,000 Mand) seer man ved forste Oie- 

 kast. Kemble (The Saxons in Engl. I. 24) vil heller ikke fraskrive For- 

 tællingen historisk Grund ; men Noiagtighed i alle enkelte Omstændig- 

 heder. — Den med Forfatterens sædvanlige udtommende Lærdom og 

 Literaturkundskab understøttede Werlauffske Hypothese, som i Prokops 

 Brittia vil finde Jylland, og henlægge den her berorte Sagnfortælling til 

 den cimbriske Halvo: har Kemble ikke kiendt. „Om Procops Efterretnin- 

 ger om de nordiske Lande", af£. C. Werlauff. (Vid. Selsk. Hist. phil. 

 Afh. VII. Deel. 1845. p. 47-82.) 

 **') Werlauff synes (anf. St.) at tillægge Procops Beretninger om Varner og 

 Angler en næsten ubetinget Tro værdighed ; men derimod at forkaste den saa 

 stærkt fremtrædende Identitet af Anglemes Folkenavn hos Tacitus, Pto- 

 Iemæus, i Lex. Anglorum <$• Werinorum, o. s. v. Vi kunne her ei være 

 enige med en af Nordens lærdeste Historieforskere; ligesom vi om Proco- 

 pius antage, at naar han endog fortiener den udmærkede Plads, som 

 Gibbon og flere tillægge ham blandt Byzantincrne, og naar han, som man 

 seer, har kunnet erfare endeel om hvad der foregik i Nordtydskland hos 

 Saxer, Franker, Angler, o. s. v., da Forbindelsen imellem Constantinopel 

 og de nordlige Lande ikke var sielden: seer man dog alt for tydeligt den 

 store Forskiel imellem hans historiske Beretninger om Gotheme i deres 

 Forhold til det ostromerske Rige, og hvad han fortæller om det lierne 

 Britannicn, om Angler, Warner, o. s. v. som indskrænker sig til enkelte 

 Omstændigheder og isolerede Tildragelser, hvorom han (men vist neppe 

 umiddelbart) kan have hort Sagn af frankiske Gesandter og andre Reisende. 



