

147 



Folkenavn knyttet til Warnernes, i en gammel Lovsamling, giel- 

 dende for begge Stammer, og saa anseet hos Angelsaxerne, 

 al den endnu paaberaabes i en af Knud den Stores Forordninger 

 (Constitutio de Foreslå*), da maae vi nodvendigen, ved saa 

 gamle Beviser paa Anglernes Tilværelse som germanisk Stamme, 

 til en Tid i en vis Forbindelse med et Nabofolk, med hvilke 

 de have havt Retsvedtægter tilfælles, faae en Forestilling om 

 de i England indvandrede Angler, der lidet passer til det nu- 

 værende Angelns Forhold. Med Hensyn paa Navnet kunde man 

 ogsaa erindre om, at Ordet Angel i det angelsaxiske (gammelt. 

 Angul, Ango, Ange) bemærker en Spids; og at man ogsaa har 

 villet bringe dette i Forbindelse med Folkenavnet; en Omstændig- 

 hed, som i ovrigt her kun i Forbigaaende berores. Heller ei kan 

 det glemmes, at man i Almindelighed hvor der tænkes paa og 

 handles om det nærværende District Angeln (eller Angel) i Sles- 

 vig, og Navnets Liighed med den gamle Folkestammes, oversees 

 en Forskiellighed i Forholdet, som her finder Sted. Angl er 

 hos gamle romerske og græske Forfattere (Tacitus, ptolemæus, 

 Procopius, o. s. v.) Hovedstavelsen i Folkets Navn; i det sles- 

 vigske District derimod anvendes den til at danne Stednavnet 

 Cligesom Navnet Aungl, et Sted i det gamle Halogaland i Norge; 

 Snorre Slurlesen Fol. Udg. III. p. 454.) Det rette Navn paa 

 Beboerne af delte District er derimod ikke Angler, som de 

 Tydske kalde dem, men Angelboer.**) 



*) Stedet af denne Constitution er anfort i H. Mullers Skrift: Alter und Hei- 



mat der Lex Sal. &c. §. 21. p. 122. 

 *») Ligesom Fyenboer og Ærroboer. (s. Jensens „Angeln, historisch beschricbcn, 

 zunåchst fur die Angler." 1844. S. 48.) En bekiendt nyere engelsk Sprog- 

 lærd (Dr. R. G. Lalham) vil heller ikke lade den sædvanlige llypothese, 

 dor hidleder de engelske Angler fra Angeln i Slesvig gielde ; og anseer det i 

 det mindste for tvivlsomt om Jyder fra Jylland kunne regnes som samtidige 

 Indvandrere og Erobrere af England, tilligemed Saxer og Angler. Han 

 beraaber sig paa , at af nogen særskilt jydsk Sprogart findes der intet 

 Spor, hverken i Kent, i nogen Deel af Siissex, eller paa Oen Wighl, hvor 

 man oprindcligen har villet hensætte Jutes, Jullnacynn (Chron. Angl. Sax.) 

 Geatas og Wiht-Sælas (hos Alfred.) Vi maa bemærke, at denne lærde 



