201 



komme i smaae Kalkspathgange og Aarcr, med Svovlkiis, 

 der er smukt krystalliseret, og Parisit, som er et kulsuurt 

 Salt af Cerium-Lanlhan- og Didymiltc. Den sorte KalksUen 

 fra Muzo er i sine mineralogiske og geognosliske Egen- 

 skaber af samme Beskaffenhed, som den fra Velez, der 

 er meget riig paa Forsteninger, hvilke betegne den som 

 henhorende til den ældste Afdeling af Kridtformalionen, eller 

 Neocomien. De (ivrige bekjendte Varieteter af Smaragd- 

 slægten, den almindelige Beryll findes ikkun i plutoniskc 

 Gange, medens Smaragden fra Saltzburg forekomme i Glim- 

 merskifcren , en mctamorphisk Bjergart. Desniere paafal- 

 dende inaa det være, at vi her finde den egentlige Repræ- 

 sentant for Slægten, Smaragden, paa en Gang, der ikke 

 synes at vise det ringeste Tegn til en Ildvirkning. Thi 

 Kalkstenen synes ikke at have lidt nogen somhelst Forandring 

 ved Varme. Dens Brud er tæt og eensformig, dens Farve 

 sort, og der findes ingen Spor til de Udskillelser, som pleie 

 at give sig tilkjende, naar Kalkstenen er paa Overgangen 

 til den kornede Marmor. 



Det bekjendte Stykke med Smaragder i deres Matrix, som 

 findes paa vort Kgl. Museum, er temmelig forskjelligt fra 

 delte. Vel forekommer her ogsaa Qvarts, Svovlkiis og 

 Kalkspath, men Parisiten mangler, og medens Gangene og 

 Aareme i de Stykker fra Muzo, som vi skylde Prof. 

 Levy, i det Væsentlige ere Kalkspathgange, med meget lidt 

 Qvarts, er Hovedmassen paa Stykket i det Kgl. Museum 

 Qvarts, og Kalkspathcn er her meget stærkt tilbagetrængt. 

 Del har endvidere smaa Svovlkiiskrystaller, og hist og 

 her er Stenen guulaglig, som om der var Jernspath ind- 

 blandet. Af den sorte Kalksteen, der danner Hovedmassen 

 ved Muzostenen, seer man her intet Spor. Endskjondt de 

 to store Smaragdkryslaller, der findes i dette Stykke paa 

 det kgl. Museum, ganske tydeligen ere befæstede konstigen 

 ved en harpi.vaglig Masse, findes dog en Mængde mindre 



