209 



at odelægge den onde Aands (Ahrimans) Skabninger (Yasht 

 XV, 2). I Airyana vaejali forkyndte Zoroasler forst det hellige 

 Ord, og her dyrkede han forskjellige mythiske Væsner, forat 

 vinde Vishtåspa og Hutaosa for den af ham forkyndte Tro 

 (Yasht V, 104, IX. 25, XVII, 45). Delte af Ormazd forst skabte 

 Land er saaledes tildeels et mylhisk Gudeland, thi ogsaa Yima 

 er et mylhisk Væsen; men ligesom andetsteds Gudernes Boliger 

 knyttedes til virkelige jordiske Egne, saaledes synes det samme 

 at være Tilfældet her, og da Airyana vaejah mod Vest omgives 

 af Sogdiane og Baktrien, ledes vi hen til det frugtbare nuvæ- 

 rende Badakhshån, som mod Syd og Ost begrændses af de 

 hoie og utilgængelige Bjergkjeder, Hindukush og Belurtagh, og 

 som ender op i den hoie Bjergslelle Pamir, hvor Floden Oxus 

 har sin Kilde; og denne Flod gjenfindes rimeligviis i Zend- 

 avestas Dåitya, hvis Vande omtales paa flere Steder. Med 

 Badakhshans naturlige Beskaffenhed, med den lange, strenge 

 Vinter paa Bjergene, synes ogsaa at stemme den Beskrivelse, 

 som i Vendidåd gives af Airyana vaejah; thi der skabte den 

 onde Aand Ahriman ,,azhi raodhita og Vinteren, der var ti 

 Yintermaaneder og to Sommermaaneder". Azhi oversætter Tra- 

 ditionen almindelig ved Slange; men da Ordet raodhita paa det 

 eneste Sled, hvor det desuden forekommer (Yasht XIX, 2) er 

 et Navn paa et Bjerg, og saaledes maa jevnfores med det 

 afghaniske roh et Bjerg, det sanskritske Rohitaka, synes det 

 rcltere at sammenligne azhi med Vedaernes ahi, en Sky; og i 

 azhi raodhita have vi muligviis en gammel Iransk Benævnelse, 

 paa den Bjergkjede, som nu med et tyrkisk Navn kaldes Belur 

 tagh eller Sky-Bjerget. Efter Airyana vaejah nævnes i den 

 forste Række de tre Steder Sughda, Maru eller Marva og 

 Båkhdhi, der i de persiske Kileindskrifter kaldes Sugda, Margu, 

 Båkhtri eller Sogdiane, Margiane og Baktrien, hvilke Navne 

 endnu have vedligeholdt sig i en kun lidet forandret Form. Den 

 næste Række begynder med det ligeledes velbekjcndte Nisåya, 

 der siges at ligge nedenfor Maru og Båkhdi, og som af Darius 



