m 

 Modet den 28 de Mai. 



Herr Inspccleur Worsaae forelagde folgende antiqvariske Iagl- 

 tagelser fra en Reise i Normandiet og Bretagne: 



Siden min sidste Meddelelse til Selskabet fra Rouen, har 

 jeg ved Selskabets fornyede Undcrstottelse været istand til at 

 bereise de i antiqvarisk Henseende mærkeligste Egne af Nor- 

 mandiet og Bretagne, saavclsom adskillige Egne ved Loirens 

 Munding og Flodbredder, og endelig har jeg opholdt mig nogen 

 Tid i England. Ved Loiren havde jeg haabet at træffe Spor af 

 de gamle normanniske Bosættelser, men det synes ikke, al 

 disse Bosættelser have varet længe nok til at efterlade si<j 

 Minder. End ikke det af mig tidligere berorte Stedsnavn Paim- 

 boenf (jfr. ovenfor S. 157) tor jeg nu vove at ansee for 

 nordisk. Derimod allevegne i Normandiet saavelsom under mit 

 Ophold i England fandt jeg yderligere Bestyrkelse paa Rigtig- 

 heden af den Anskuelse, at de nordiske Erobringer i Norman- 

 diet og England have efterladt sig mange flere betydningsfulde 

 Spor, end man tidligere har været tilboielig til at antage. 



Jeg skal dog ikke denne Gang dvæle nærmere herved, da 

 jeg alt i min sidste Meddelelse (ovfr. S. 150-157) har givet 

 en kort Udsigt over Hovedresultaterne, og da jeg desuden agter 

 at samle alle mine derhen horende Undersøgelser i en egen, 

 storre Afhandling. Hvad jeg her fornemmelig vil tillade mig 

 kortelig at udvilde, er Forholdet mellem de ældste Mindesmærker 

 i Frankrige (især i Normandiet og Bretagne) og de tilsvarende 

 Oldtidslevninger i vort Norden. Delte turde muligen frembyde 

 nogen Interesse, eftersom man i Frankrige selv hidtil egentlig 

 ikke har sysselsat sig med en omfattende sammenlignende 

 Undersogelse af de derværende nationale Mindesmærker, uden 

 forsaavidt disse hidrore fra Romernes Tid. Nylig har man vel 

 ogsaa begyndt i nogle Provindser at udsondre Gravene og 

 Oldsagerne fra Jernalderen, fra den merovingiske eller fran- 



