232 



i hvert Land især har forfærdiget sine egne Vaaben, Redskaber 

 og Smykker. 



Men Saameget er afgjort, at de franske Broncesager in- 

 genlunde kunne iaale at sammenlignes med vore nordiske 

 Oldsager fra Broncealderen. 



Med Hensyn til Broncesagcrnes Forziring, da træffer man 

 i Frankrige enten simple Liniezirater eller i det Hoieste en 

 enkelt Gang Ringziratcr, medens man i vort Norden finder en 

 saadan Afvexling af Linie-, Ring-, Spiral- og Bolgezirater, at 

 man ved flere Stykker virkelig maa forbauses over Forzirin- 

 gernes Rigdom og Smagfuldhed. Dertil kommer, at Formerne 

 indbyrdes i mange Retninger frembyde Forskjelligheder. I 

 Frankrige har jeg saa at sige næsten ikke seet et eneste 

 Droncesværd med Fæste af slobt Bronce; de have gjerne kun 

 en Spids eller Angel, der oprindelig har gaaet op i et med 

 Læder omviklet Fæste af Træ eller Been. I vort Norden der- 

 imod hore Broncesværd med smukt slobte og udzirede Fæster 

 af Bronce endog til de mere almindelig forekommende afBronce- 

 aldcrens Oldsager. I Frankrige igjen har man Broncesager i 

 Former, som ere ukjendte i vort Norden, men forresten vil 

 man forgjæves i Frankrige lede efter en saadan Afvexling af 

 Broncevaaben og Smykker, som det sydlige Skandinavien og 

 det nordligste Tydskland har at opvise. Navnlig de fleste af 

 vore nordiske Pragtstykker fra Broncealderen, saasom de yp- 

 perlige Lurer, Skjoldbukler. Hængekar &c. ere ganske ukjendle 

 i Frankrige. Noget nær det Selvsamme er Tilfældet i England, 

 ligesom man overhovedet frit tor sige, at, maaskee med Und- 

 tagelse af de irske Broncesager, staae de danske og nordfydkse 

 Broncesager, hvad Former og Forsiring angaaer, hoiest i hele 

 det nordlige og mellemste Europa. 



Det vil folgelig allerede heraf være temmelig indlysende, 

 al hverken vore Broncesager kunne være komne fra Frankrige 

 og England, eller de franske og engelske fra vort Norden, om 

 der nu endog i Hovedformerne af forskjellige Vaaben og Red- 



