237 



ældre Natur- og Culturlilstand, indsendt til Universitetets 

 zoologiske Museum; fra samme Oe hidrorer ogsaa det eneste 

 Exemplar, vi forhen besad af denne Oxeart, beslaaende alene 

 af Nakkekammen og de paasiddende Hornstægler. Den op- 

 rindelige Forekomst af denne Oxe her i Norden vil ikke være 

 uden Vigtighed med Hensyn til Sporgsmaalet om vort tamme 

 Qvægs Oprindelse. 



Den anden var en Pandeskal af den saakaldte Uroxe, Bos 

 bison Linn., en Art af de utæmmelige Oxers Gruppe, der efter- 

 haanden er saagodtsom uddod eller snarere udryddet over hele 

 Europa, idet man hidtil kun kjender den levende paa to Steder, 

 nemlig i fredet Tilstand en Hjord paa nogle Hundrede Stykker 

 i Bialovvieza-Skoven i Lithauen, og aldeles vild i Skove paa 

 Kaukasus. Det forste bestemte Vidnesbyrd om denne Oxes 

 Forekomt her i Landet i de allerældste Tider afgav nærværende 

 Pandeskal, som var fundet i en Skovmose, Langkjær kaldet, i 

 Baldersbrønde, Hoietoslrup Sogn; den laae i en Dybde af 24 

 Fod under Mosebækkenets Overflade, og idelmindste 14 Fod 

 nede i Torven, og blev af Gaardens Ejer, Gaardmand Peder 

 Larsen i Baldersbronde overladt det Kongelige Museum. Pande- 

 skallen mangler alle Ansigtsbenene, idet den er afbrudt i en 

 Skraalinie under Oiegruberne, men rober iovrigt ved sin Stor- 

 relse at have tilhort denne Oxearts slorre Stamme, til hvilken 

 ogsaa, saavidt vides, alle de Levninger hore, som i Skaane 

 ere fundne af delte Dyr. 



Begge de foreviste Pandeskaller ville senere blive nærmere 

 beskrevne med de mange andre i tidligere Nummere af Over- 

 sigterne kort omtalte Dyrelevninger, som ved den vakte Inter- 

 esse for disse Gjenstande i de senere Aar ere indkomne til 

 vore Museer. 



