247 



eller den fremstraalende, og bruges i Indien som Tilnavn til 

 flere guddommelige Personligheder, f. Ex. til Ilden, Morgen- 

 roden og navnlig til Solen. I Zendavcsta omtales Vivaghat selv 

 ikkun paa et eneste Sted CYasna 9,4-5), som den forste dode- 

 lige, der udpressede den saavel i Indien som i Iran hellige 

 Soma- eller Haoma-Plante; og til Lon herfor, siges der, skæn- 

 kedes ham Sonnen Yima. Denne nævnes derfor paa flere Ste- 

 der med de af Vivaghat dannede Ord: Vivaghana eller Vivag- 

 husha, Vivaghats Son, ligesom Yama i Indien af samme Grund 

 kaldes Vaivasvata, Vivasvats Son. Med Mythens fælles Spire 

 og Grundtanke, hvortil jeg senere kommer tilbage, med denne 

 fælles Fader og det fælles Navn ophorer Ligheden, og selv 

 det Grundlag, hvorpaa Mythen udviklede sig i Indien og Iran, er 

 forskjelligt. Hist henforles Yama til det andet Liv, til Aande- 

 verdenen og de saliges Boliger; i Iran derimod knyttedes Yima 

 til dette Liv, til den legemlige Verden, til Jorden, og han var 

 derfor her, ligesom sin Fader, et dodeligt Væsen. 



Yima kaldes almindeligt khshaeta og huvapbha. Det forste 

 Tilnavn betyder Herskeren eller den herlige, og knyttes ogsaa 

 sædvanligt til Solens Navn; det andet udirykker ham med den 

 gode Æt eller med de gode Slægter. Grunden hertil og Betyd- 

 ningen af dette Navn fremgaaer tydeligt af det Sagn om Yima, 

 som findes i Begyndelsen af det andet Kapitel af Vendidad. 

 Her fortælles nemlig, at Ormazd (Ahura-mazdå) opfordrede 

 Yima forst blandt alle dodelige til at være en Lærer og Bærer 

 af hans hellige Ord; men Yima folte ikke Kraft dertil og und- 

 slog sig herfor. Da opfordrer Ormazd ham til at frugtbargjore 

 og udvide hans Verdener, til at være disses Bevarer, Beskytter 

 og Hersker. Dette Hverv paatager Yima sig med Bon om, at 

 der i hans Rige ikke maatle være kolde eller hede Vinde, ingen 

 Sygdom eller Dod; han beder desuden Ormazd, om at lære 

 ham det hemmelige Ord, hvorved han kunde betvinge de ska- 

 dende Dæmoner, (thi delte synes at være Meningen af Bonnens 

 Slutningsord, der desværre kun ere overleverede til os i nogle 



