263 



darbher, hvilke i Indien ere Tjenere i Indras Himmel, men i 

 Iran tilligemed Indra selv ere blevne til onde Væsener. 



Blandt flere andre, som Kåråsåspa fælder, men hvis Navne 

 kun*anfores uden nærmere Beskrivelse, nævnes (Yasht XlX,43-44) 

 en Snåvioaka, som slaaer med Kloer. Betydningen af Navnet 

 er uvis; men han selv er en afmægtig Attraas og Begjerlig- 

 heds hovmodige Aand med vidtsvævende Lyster, der for egen 

 Fornoielses Skyld onsker at vende op og ned paa den hele 

 Verden. Mylhesagnet lader ham nemlig udbryde: „Jeg er svag; 

 men var jeg stærk, da skulde jeg gjore Himmelhvælvingen til 

 min Vogn og Jorden til dens Hjul; jeg skulde fore den hellige 

 Aand ned fra hans hoie, lyse Bolig, og jeg skulde bringe den 

 onde Aand op fra hans morke Elendighed; begge to, den hel- 

 lige og den onde Aand, skulde da trække min Vogn, hvis ikke 

 Kåråsåspa dræber mig; men, tilfoier Mythen, den modige Kå- 

 råsåspa fældede ham." 



Han synes endelig ogsaa at være sat i et fredeligt Forhold 

 til en af Feerne, der ellers i Zendavesta betragtes som onde 

 Væsener. I Vendidad (1,10) siges nemlig om det syvende Sled, 

 som Ormazd skabte, Orkenen Duzhaka : „der frembragte den 

 onde Aand (Ahriman) en Fee, hvilken den knuste, som fulgte 

 Kåråsåspa." Efter Ordene paa dette Sted maatte Feens Over- 

 vinder ligeledesvære en Fee; men det er dog muligt, at vi her 

 ikkun have en kort Hentydning til Kåråsåspas da velbekjendte 

 Væsen; idetmindste forekommer den sidste Sætning (som fulgte 

 Kåråsåspa) paa et andet Sted (Yasht XIX,39) ordlydende om 

 det mandige Mod, Heltens uadskillelige Ledsager, som visselig 

 ogsaa behoves i Kampen mod Morkets Feer og Aander. 



Kåråsåspas Virken er naturligvis udbredt over hele Jorden; 

 her maalte derfor ogsaa hans Hjemstavn være; og ligesom 

 Yimas Virken navnlig udgik fra den hoieste Top af Ostens Lys- 

 bjerg^, og Jiraetaona lodtes i Luftens yderste Egne, saaledes 

 knyttes Kåråsåspa til Havet med de store Svælg, til det Jorden 



